П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/2718/22-а 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції: Маренич І.В. 
Суддя-доповідач:  Смілянець Е. С. 
04 серпня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в серпні 2022 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 16.09.2011 року по 30.06.2022;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України НОМЕР_2 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 16.09.2011 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року та за період з 01.03.2018 по 30.06.2022 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 3 прикордонного загону імені Героя України полковника ОСОБА_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 30.06.2022, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 30.06.2022;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України НОМЕР_2 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 30.06.2022, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 30.06.2022;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 3 прикордонного загону імені Героя України полковника ОСОБА_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно за період з 16.09.2011 по 30.06.2022;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно за період з 16.09.2011  по 30.06.2022;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 3 прикордонного загону імені Героя України полковника ОСОБА_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням до складових місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій", індексації грошового забезпечення, встановленої Законом України від 03.07.1991 №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік з урахуванням пільгової вислуги років служби, що складає повних 29 років;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 3 прикордонного загону імені Героя України полковника ОСОБА_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби з урахуванням до складових місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій", індексації грошового забезпечення, встановленої Законом України від 03.07.1991 №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік з урахуванням пільгової вислуги років служби, що складає повних 29 років;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 3 прикордонного загону імені Героя України полковника ОСОБА_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за період з 2011 року по 2014 рік;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України НОМЕР_2 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсації додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за період з 2011 року по 2014 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 30.06.2022.
Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 22.03.2023 позов задовольнив частково. Визнав протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 3 прикордонного загону імені Героя України полковника ОСОБА_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 16.09.2011  по 30.06.2022.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 16.09.2011 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року та за період з 01.03.2018 по 30.06.2022 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року.
Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 3 прикордонного загону імені Героя України полковника ОСОБА_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 30.06.2022, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 30.06.2022.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 30.06.2022, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 30.06.2022.
Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 3 прикордонного загону імені Героя України полковника ОСОБА_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням до складових місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій", індексації грошового забезпечення, встановленої Законом України від 03.07.1991 №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік з урахуванням пільгової вислуги років служби, що складає повних 29 років.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 3 прикордонного загону імені Героя України полковника ОСОБА_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби з урахуванням до складових місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій", індексації грошового забезпечення, встановленої Законом України від 03.07.1991 №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік з урахуванням пільгової вислуги років служби, що складає повних 29 років.
Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 3 прикордонного загону імені Героя України полковника ОСОБА_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за період з 2011 року по 2014 рік.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсації додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за період з 2011 року по 2014 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 30.06.2022. В іншій частині відмовив.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що на час звільнення позивача, відповідачем здійснено всі необхідні розрахунки. До матеріалів справи долучена довідка – розрахунок індексації грошового забезпечення від 21.11.2022 №21, відповідно до якої позивачу нарахована індексація грошового забезпечення у розмірі 19852,57 грн. із застосуванням базового місяця вересень 2014 та червень 2016 за період січень 2015 по лютий 2018.
Крім того, звертав увагу, що лише в жовтні 2018 року поріг індексації 103% було перевищено, отже у позивача виникло право на індексацію заробітної плати. При цьому, оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно було проводити з грудня 2018 року. Враховуючи вказане, підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по червень 2022 року у відповідача виникли з грудня 2018 року.
Відповідно до витягу з наказу від 11.03.2013 №73-вв позивач використав додаткову відпустку за 2012 рік у кількості 7 діб, та відповідно до витягу з наказу від 04.10.2012 №499-ос позивач використав додаткову відпустку за 2011 рік у кількості 2 діб – кількість діб розрахована відповідно до фактичного часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на відповідних посадах.
Відповідно до витягу з послужного списку позивача вбачається, що позивач перебував на таких посадах:
16.09.2011 – 07.05.2012 – молодший інспектор прикордонної служби 1 категорії-оператор відділення технічних засобів охорони державного кордону відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 – наявний у Додатку 4 Переліку – відпустка використана згідно наказу від 11.03.2013 №73-вв;
07.05.2012 – 17.06.2013 – молодший інспектор прикордонної служби 1 категорії-оператор відділення технічних засобів охорони державного кордону відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 – наявний у Додатку 4 Переліку – відпустка використана згідно наказу від 04.10.2012 №499-ос; 
17.06.2013 – 29.10.2013 – молодший інспектор прикордонної служби 1 категорії-дозиметрист відділення інспекторів прикордонної служби прикордонного поста « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 – наявний у Додатку 4 Переліку – відпустка не надавалась у звязку із настанням особливого періоду;
29.10.2013 – 25.12.2015 – молодший інспектор прикордонної служби 1 категорії-дозиметрист групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби (місце дислокації н.п Микільське) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 – відсутній у Додатку 4 Переліку.
Як зазначено в апеляційній скарзі наказом начальника загону 25.12.2022 №4571-ОС «Про особовий склад», яким внесено зміни до наказу від 30.06.2022 №1629-ОС «Про особовий склад», в частині виплати грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2022 роки.
13.01.2023 позивачу нарахована та виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку як учаснику бойових дій у розмірі 62622,78 грн. за 2015-2022 роки.
Вважає, що позивач скористався своїм правом передбаченим ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та отримав компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій.
Враховуючи положення абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» право Позивача на отримання грошової компенсації за невикористану відпустку Відповідачем було реалізовано шляхом виплати йому грошових коштів за 2015-2022 роки.
Стосовно зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 30.06.2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 30.06.2022 рік зазначає, що при підготовці відзиву на адміністративний позов по справі № 600/198/23-а з`ясувалось, що позивачем при звільненні не відпрацьований рапорт стосовно виплати грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій, внаслідок чого відбулось несвоєчасне нарахування останньої.
В свою чергу, при отриманні ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.12.2022 відповідачем був відпрацьований наказ від 25.12.2022 №4571-ОС «Про особовий склад», яким внесено зміни до наказу від 30.06.2022 №1629-ОС «Про особовий склад», в частині виплати грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2022 роки.
13.01.2023 позивачу нарахована та виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку як учаснику бойових дій у розмірі 62622,78 грн. за 2015-2022 роки.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом начальника 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України № 1629-ос від 30.06.2022 року майстра-сержанта ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби вищої категорії – начальника 3 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” звільнено з військової служби за підпунктом “г” (через такі сімейні обставини або інші поважні причини) з 30.06.2022, що підтверджується витягом з наказу №1629-ос від 30.06.2022 року.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною щодо не повного розрахунку з позивачем, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за період з 16.09.2011 по 30.06.2022 індексації грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України 'Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року та березень 2018 року, колегія суддів зазначає наступне.
Так, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-ХІІ).
Відповідно до частин другої, третьої статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно зі статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 5 жовтня 2000 року №2017-III (далі Закон №2017-ІІІ) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Приписами статті 19 Закону №2017-ІІІ встановлено, що виключно законами України визначаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; величина порогу індексації грошових доходів громадян; пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання.
Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-XII (далі Закон №1282-XII).
Відповідно до частин першої, шостої статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша статті 4 Закону №1282-XII).
Згідно з частини першої статті 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Положеннями частини другої статті 5 Закону №1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Отже, індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій оплати праці, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, і підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).
Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 (в редакції, чинній станом на 15 грудня 2015 року), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року №491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.
Згідно з абзацом 7 пункту 4 Порядку №1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо визначення базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з пунктом 5 Порядку №1078, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2015 року (до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №1013 від 09 грудня 2015 року) у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
Тобто, відповідно до пункту 5 Порядку №1078 (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2015 року, до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №1013 від 09 грудня 2015 року) базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення був, у тому числі, місяць зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів (далі - Постанова №1013) були внесені значні зміни у Порядок №1078, у зв`язку з чим з 01 грудня 2015 року вступили в дію нові правила індексації заробітної плати.
Так, згідно з пунктом 5 Порядку №1078 (в редакції Постанови №1013) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Тобто, у зв`язку з прийняттям Постанови №1013 змінилась процедура визначення базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення.
Таким місяцем (базовим) є той, в якому відбулось підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" збільшено грошове забезпечення військовослужбовців. Зазначена постанова набрала чинності з дня втрати чинності указів Президента України, що визначають умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу державних органів, але не раніше ніж 01 січня 2008 року.
При цьому, Указ Президента України "Про внесення зміни до Указу Президента України від 14 квітня 1999 року №379 та визнання такими, що втратили чинність деяких указів Президента України" набрав чинності з 01 січня 2008 року.
Відповідно до положень Порядку №1078 розрахунок індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з місяця наступного за базовим.
Отже, у зв`язку з прийняттям Постанови №1013 базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення є не місяць зростання грошових доходів військовослужбовця (в тому числі у зв`язку із встановленням надбавок, виплати премії), а саме місяць, в якому відбулось підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець.
Тобто, після прийняття Постанови №1013 місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації військовослужбовців є місяць наступний за місяцем, в якому відбулось підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець згідно з постановою Кабінету Міністрів України.
При цьому, обчислення такого індексу за даними правилами відбувається незалежно від того, коли військовослужбовець прийнятий на військову службу, коли перемістився на посаду з більшим посадовим окладом, коли встановлено чергове військове звання або встановлені різні надбавки, доплати і премії.
Підвищення розміру тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, відбулось лише у зв`язку з прийняттям Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі Постанова №704), яка набрала чинності 01 березня 2018 року, та якою затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.
Тобто, з дати підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07 липня 2007 року №1294, яка набрала чинності 01 січня 2008 року, наступне підвищення розміру тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, відбулось на підставі постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності 01 березня 2018 року.
Отже, відповідно до положень Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 16.09.2011  по 28.02.2018.
Разом з тим, збільшення грошового забезпечення закріплене у грудні 2015 року відбулося не шляхом збільшення посадового окладу, а завдяки іншим видам грошового забезпечення, крім посадового окладу. Тому, в цілому, за загальним правилом для нарахування індексації має застосовуватися січень 2008 року.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_5 (В/Ч 9938) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 16.09.2011 по 28.02.2018 індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003  № 1078, 
Водночас, перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 по 30.06.2022 із застосуванням при нарахуванні та виплаті індексації місяць обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) - березень 2018 року, колегія суддів зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017, в редакції від 24.02.2018, яка набрала чинності з 01.03.2018, змінено систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок.
Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу осіб рядового та начальницького складу.
Відповідно до ч. 2 п. 1.9 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України 11.06.2008 № 260, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із відповідачем, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.
При цьому, відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) в березні 2018 року становив 101,1%, в квітні 2018 року становив 100,8%, в травні 2018 року 100,0%, в червні 100,0%, в липні 99,3%, в серпні 100,0%, в вересні 101,9%, в жовтні 101,7%.
Таким чином, лише у жовтні 2018 року поріг індексації 103% (100,8% * 100,0% * 100,0% * 99,3% * 100,0% * 101,9% * 101,7% * 100) було перевищено, отже у позивача виникає право на індексацію заробітної плати. При цьому, оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно проводити з грудня 2018 року.
Тобто, з березня 2018 року підлягає до виплати сума індексації грошового забезпечення, визначена на підставі вищенаведених положень Порядку №1078, а у разі коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг в розмірі 103 відсотка, то в підвищеному розмірі, аж до наступного підвищення тарифної ставки (окладу), при якому сума збільшення грошового забезпечення (заробітної плати) перевищить таку суму індексації.
Подібні висновки Верховний Суд виклав у постанові від 19 травня 2022 року у справі №380/11404/21, від 22 грудня 2022 року у справі № 380/14479/21.
Також, суд першої інстанції при зобов`язанні з 01.03.2018 встановити базовий місяць для обрахунку індексації не завернув увагу, що відповідач при нарахуванні індексації застосовував базовий місяць березень 2018 та у відповідності до карточок грошового забезпечення за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення під час проходження служби за період з березня 2018 по червень 2022 року.
Таким чином, за відсутності підстав для нарахування індексації позовні вимоги щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 30.06.2022 індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березень 2018 року відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, відсутні.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо стягнення компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни" №426-VIII від 14.05.2015, Закон України “Про відпустки” доповнено статтею 16-2 згідно з якою передбачено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII від 22.10.1993 учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Пунктом 12 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” визначено, що учасникам бойових дій (статті 5,6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України від 05.11.1996 №504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до ст. 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, особам, реабілітованим відповідно до Закону України “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з п. 8 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України “Про відпустки”. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України “Про відпустки” або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацом 3 п. 14 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 21.09.2015 серії НОМЕР_3 та претендує на грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій.
Разом з тим, на момент розгляду справи в суду першої інстанції, додаткова відпустка позивачу як учаснику бойових дій за 2015-2022 роки не надавалась, грошова компенсація за всі невикористані дні не виплачувалась.
Відповідно до п. 17 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно з п. 18 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21.10.1993 №3543-XII “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” та від 06.12.1991 №1932-XII “Про оборону України” (далі - Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно).
При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак, Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому в особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Таким чином, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п. 12 ст. 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, п. 8 ст. 10-1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, ст. 16-2 Закону України від 05.11.1996 №504/96-ВР “Про відпустки”.
Крім того, відповідно до п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Наказ №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону №504/96-ВР та п. 12 ч.1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №620/4218/18 від 21.08.2019.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції, що при звільненні з військової служби позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним в період з 2015 по 2022 рік додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ.
Доказів про нарахування та виплату вказаної грошової компенсації на момент розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не надав.
Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що не нарахування та не виплата позивачу при звільненні грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 30.06.2022 є протиправною бездіяльністю відповідача.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції стосовно стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, колегія суддів зазначає наступне.
Так, частиною 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Аналогічна норма міститься в пункті 9 Розділу 4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 25 червня 2018 року № 558, в якій зазначено, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини та інші поважні причини, визначені Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
З матеріалів справи встановлено, що позивач проходив дійсну військову службу в лавах Державної прикордонної служби, проте не виявив бажання продовжувати військову службу та на підставі рапорту був звільнений за підпунктом «г» від 30.06.2022 №1629-ОС «Про особовий склад» був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу, що Законом передбачено, що у разі звільнення з військової служби за сімейними обставинами виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а не як заявляє позивач 50%.
Тобто, у зв`язку із звільненням за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 25% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (далі Перелік 413), визначено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини:
- виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері);
- утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);
- укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;
- хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;
- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;
- наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей;
- неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);
- довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.
Зазначений перелік обставин є виключним та в ньому зовсім відсутнє посилання на таке сімейну обставину як «один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років». Саме з цією обставиною позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
У зв`язку із звільненням за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не виявив бажання продовжувати військову службу: один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років, не має підстав для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільнення у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, оскільки Переліком 413 не визначена така сімейна обставина.
Слід також зазначити, що Верховним Судом було сформовано правову позицію відповідно до якої поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення    розміру грошової допомоги: «в розмірі 25/50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».
При цьому, Верховний Суд наголошував, що умовою набуття права на призначення та виплату    одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».
Таким чином, в частині другій статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»   відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.
Така правова позиція висловлена, зокрема, у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2104/17, від 24 листопада 2020 року у справі № 822/3008/17, від 21 квітня 2021 року у справі № 380/2427/20.
При цьому, слід зазначити, що поняття «умова набуття права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги» і поняття «обчислення розміру одноразової грошової допомоги», є відмінними, адже до складу першого включається як календарна так і пільгова вислуги років, а до складу другого – лише календарна.
Отже, право на отримання позивачем одноразової грошової допомоги визначається з загальної кількості вислуги років у тому числі пільгових років, а для визначення розміру грошової допомоги з календарних років.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої частиною 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції стосовно стягнення грошової компенсації додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно з абз. 1-2 ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 "Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах" затверджено, зокрема "Перелік військових посад Національної гвардії, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я".
Тобто право на щорічну додаткову відпустку у військовослужбовців, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, виникло у 2012 році, з моменту прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 01.08.2012 № 702.
Додатком №4 Постанови №702 визначено перелік військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку.
Разом з тим, відповідно до витягу з наказу від 11.03.2013 №73-вв позивач використав додаткову відпустку за 2012 рік у кількості 7 діб, та відповідно до витягу з наказу від 04.10.2012 №499-ос позивач використав додаткову відпустку за 2011 рік у кількості 2 діб – кількість діб розрахована відповідно до фактичного часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на відповідних посадах.
Відповідно до витягу з послужного списку позивача видно, що позивач перебував на таких посадах:
16.09.2011 – 07.05.2012 – молодший інспектор прикордонної служби 1 категорії-оператор відділення технічних засобів охорони державного кордону відділу прикордонної служби «Мілове» ІІІ категорії (тип Б) імені Віктора Банних – наявний у Додатку 4 Переліку – відпустка використана згідно наказу від 11.03.2013 №73-вв;
07.05.2012 – 17.06.2013 – молодший інспектор прикордонної служби 1 категорії-оператор відділення технічних засобів охорони державного кордону відділу прикордонної служби «Мілове» ІІІ категорії (тип Б) імені Віктора Банних – наявний у Додатку 4 Переліку – відпустка використана згідно наказу від 04.10.2012 №499-ос;
17.06.2013 – 29.10.2013 – молодший інспектор прикордонної служби 1 категорії-дозиметрист відділення інспекторів прикордонної служби прикордонного поста « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відділу прикордонної служби «Мілове» ІІІ категорії (тип Б) імені Віктора Банних – наявний у Додатку 4 Переліку – відпустка не надавалась у звязку із настанням особливого періоду;
29.10.2013 – 25.12.2015 – молодший інспектор прикордонної служби 1 категорії-дозиметрист групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби (місце дислокації н.п Микільське) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІІІ категорії (тип Б) імені Віктора Банних – відсутній у Додатку 4 Переліку.
Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачеві грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2011 по 2014 роки.
Разом з тим, судом першої інстанції при задоволенні цієї вимоги не враховано, шо Постанова  №702 набула чинності з 13.08.2012, а позивач заявляє дану вимогу з 2011 року та у відповідності до пункту 11 Постанови №702 має бути розрахована пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах.
Отже, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування і виплати позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2011 по 2014 роки, не підлягали задоволенню.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повній мірі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції та є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315  КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов   ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 16.09.2011 по 30.06.2022 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року .
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України НОМЕР_2 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 16.09.2011 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року та за період з 01.03.2018 по 30.06.2022 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 3 прикордонного загону імені Героя України полковника ОСОБА_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 30.06.2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 30.06.2022.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 30.06.2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 30.06.2022 рік.
В іншій частині позову відмовити.   

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.