Дата документу 06.09.2023 Справа № 337/1709/23

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний № 337/1709/23                Головуючий у 1-й інстанції: Кучерук І.Г. 
Провадження №22-ц/807/1759/23                Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
06 вересня 2023 року                                                        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:     	Подліянової Г.С., Гончар М.С.,  Маловічко С.В.,   	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05 січня 2010 року між АТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає Договір про надання банківських послуг. 06 січня 2010 року ОСОБА_1 також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», відповідно до якої остання підтвердила , що «З фінансовими умовами надання Кредиту «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена». У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 33 000 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. 

Банк виконав зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку із чим станом на 27 лютого 2023 року у неї перед Банком утворилась заборгованість в розмірі 37 139,88 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту–30 768,39 грн, 6371,49 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом, у зв`язку із чим, позивач, просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 37 139,88 грн за кредитним договором б/н від 05 січня 2010 року, а також судові витрати, сплачені при пред`явленні позову у розмірі 2864 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2023 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 05 січня 2010 року у розмірі 37 139,88 грн, яка складається із: заборгованість за кредитом 30 768,39 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом 6 371,49 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» сплачені судові витрати у розмірі 2 684,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповно з`ясовання обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати  і ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, а також стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги. 

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги, не врахувавши, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, що відповідач при складанні анкети-заяви ознайомився саме із Правилами надання банківських послуг на які посилається у позовній заяві позивач, не надано доказів які б підтвердили, що між сторонами укладено кредитний договір, чи було встановлено кредитний ліміт, перерахування кредитних коштів на особовий рахунок, підтвердження отримання відповідачем картки, графіку платежів та розрахунку сукупної вартості кредиту. Анкета-заява не містить жодної інформації про Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна», 30 днів пільгового періоду, як і вказана довідка не визначена додатком до нібито укладеного договору. Зазначає, що розрахунок наданий Банком не відповідає дійсності, вказана сума жодним чином не обґрунтована.Вказує, що підписання анкети-заяви не можна розцінювати як факт укладення між сторонами кредитного договору, оскільки вона не містить в собі жодних умов, що є характерними до кредитних відносин. 

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2023 року це 268 400 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2684,00 грн (2684,00 грн Х 100 = 268 400 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 37 139,88 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковомузадоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно ч.1 ст.376 ЦПК України  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, зокрема внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором про надання банківських послуг, ОСОБА_1 порушила обумовлені договором строк і порядок повернення кредитних коштів, а також визначені діючим цивільним законодавством України вимоги до виконання зобов`язань, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню у повному обсязі. 
З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися повністю не може, виходячи з наступного. 
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію прозахистправ людиниі основоположнихсвобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що 05 січня 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 1000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,0 % річних (3,0 % в місяць) та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 17-18 зворот).

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pаges/70/, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У заяві від 05 січня 2010 року, яка підписана ОСОБА_1 , та яку подав до суду Банк, зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 3,0% на місяць (36,0 % річних) (а.с. 18 зворот).

06 січня 2010 року ОСОБА_1 також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду». В цій же довідці Відповідач власним підписом підтвердила, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена» (а.с.18). 

АТ КБ «ПриватБанк» вказувало про те, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконувала, на вимоги банку не реагувала, унаслідок чого станом на 27 лютого 2023 року утворилась заборгованість в розмірі 37 139,88 грн, що складається із заборгованості за кредитом – 30 768,39 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом – 6 371,49 грн, заборгованість за комісією – 0,00 грн, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором – 0,00 грн (а.с.3-13).

Частиною 2 статті 11ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позивачем в ході розгляду справи в суді першої інстанції надано розгорнутий розрахунок заборгованості за договором (а.с.43-52 зворот), з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з моменту укладання договору систематично частково ( не кожен місяць) погашала заборгованість за кредитним договором.

Відповідачем під час судового розгляду не спростовано факту отримання грошових коштів від банку.

Суд першої інстанції на підставі наявних у справі наданих сторонами і досліджених судом доказів, правильно встановивши характер спірних правовідносин щодо існування між сторонами договірних відносин на підставі заяви від 05 січня 2010 року, належним чином дослідив наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, за змістом виписки по картці є очевидним здійснення операцій, у тому числі з ідентифікацією особи, яка поповнює рахунок.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту, що відповідають закону.

Визначаючи розмір заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, розмір заборгованості за тілом кредиту становить 30 768,39 грн. 

В даному розрахунку заборгованості, зафіксована процентна ставка в розмірі 3% на місяць (36% на рік) застосовувалась банком з моменту укладення кредитного договору до 31 грудня 2012 року, після цього вона зменшувалась 30% на рік (з 02.01.2013 по 27.08.2014), 34,80% на рік (з 27.08.2014 по 26.03.2015, з 01.11.2015 по 25.01.2016), 0,00% на рік (01.03.2022 по 31.03.2022), а також збільшувалась до 43,20% на рік (з 01.04.2015 по 22.06.2015), 42% на рік (з 25.06.2015 по 31.10.2015, з 26.01.2016 по 31.07.2020), 40,8% (з 01.08.2020 по 28.02.2022, з 01.06.2022 по 27.02.2023).

Збільшення відсоткової ставки не було передбачено умовами договору, які були підписані ОСОБА_1 , а отже в період з 01.04.2015 по 22.06.2015, з 25.06.2015 по 31.10.2015, з 26.01.2016 по 28.02.2022, з 01.06.2022 по 27.02.2023) (кінцева дата встановлена банком під розрахункунком заборгованості) під час здійснення розрахунку заборгованості має бути визначений розмір відсоткової ставки саме 3 % на місяць (36% на рік). 
При цьому, Банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом у сумі 6 371,49 грн за період з 05.01.2010 по 27.02.2023 років. 

З довідки про видані ОСОБА_1 відповідно до заяви від 05 січня 2010 року картки вбачається, що банком їй були видані наступні картки: 05.01.2010 картка № НОМЕР_1 з терміном дії – 06/13, тип картки – Карта Універсальна; 07.08.2013 картка № НОМЕР_2 з терміном дії – 08/16, тип картки – Карта Універсальна; 12.02.2016 картка № НОМЕР_3 з терміном дії – 08/17, тип картки – Карта Універсальна Gold; 25.06.2015 картка № НОМЕР_4 з терміном дії – 11/17, тип картки – Карта WGMMSDebitMasterCarGold; 09.09.2015 картка № НОМЕР_5 з терміном дії – 10/18, тип картки – Карта Універсальна Gold; 07.08.2017 картка № НОМЕР_6 з терміном дії – 06/21, тип картки – Карта Універсальна Gold (а.с.14). 

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, строк дії кредитного договору б/н від 05 січня 2010 року, який відповідає строку дії картки відповідача – до кінця червня 2021 року.

Відтак, право на нарахування відсотків за користування кредитними коштами припинилось з 01 липня 2021 року.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами, які були нараховані та несплачені ним за період з 05.01.2010 по 30.06.2021 (згідно розрахунку нарахування відсотків та їх непогашення почалося саме з цієї дати). При цьому слід зауважити,що відповідач не заявляла про застосування строку позовної давності

Нарахування Банком відповідачу за вищезазначеним договором відсотків, після закінчення строку дії договору – з 01 липня 2021 року по 27 лютого 2023 року (в межах заявлених у цій справі позовних вимог) є безпідставним, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який мають враховувати загальні суди в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, пені та комісії за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Банк у цій справі будь-яких позовних вимог в порядку ст. 625 ЦК не заявляв.

Разом з тим визначений позивачем розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 6 371,49 грн, суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді, а саме базова ставка по процентам за користування кредитними коштами, зазначена у Заяві на отримання кредиту та Довідці становить 3 % на місяць (36% на рік), проте із розрахунку вбачається, що позивачем нараховувались проценти як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі, а саме: 3,4% на місяць (40,8 % на рік), 3,5 % на місяць (42 % на рік), 3,6% на місяць (43,20 % на рік).
Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом підлягають частковому задоволенню виходячи з процентної ставки 3 % на місяць (36% річних), що не перевищує строк дії кредитної картки.

Водночас, з довідки, яка була надана Банком апеляційному суду та яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ч.3 ст.367 ЦПК України, на виконання вимог ч.5 ст.12 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі вбачається, що виходячи з процентної ставки 3% на місяць (36% на рік) заборгованість ОСОБА_1 за нарахованими відсотками станом на 27 лютого 2023 року становить 0,00 грн та складається лише з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17 248,65 грн, оскільки відповідачем була здійснена переплата за процентами, які не передбачені договором у розмірі 13 519,74 грн, виходячи з розрахунку 30 768,39 грн (тіло кредиту) – 13 519,74 грн (переплата по відсоткам) = 17 248,65 грн ( а.с. 126-129).

З урахуванням викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 17 248,65 грн. 

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за договором № б/н від 05 січня 2010 року у розмірі 17 248,65 грн (заборгованість за тілом кредиту).

Аргументи апеляційної скарги є частково виправданими.

Посилання апелянта на те, що позивачем недоведено факт укладення між сторонами кредитного договору, адже анкета заява не містить даних про вид і характер банківських послуг, які позивач надав відповідачу та відсутні домовленості сторін про розмір кредиту, терміну його повернення, розміру відсоткової ставки і витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписані ОСОБА_1 є голослівними, адже усі істотні умови договору (вид і характер банківських послуг: розмір кредиту, термін його повернення, розмір відсоткової ставки) обумовлені Банком та ОСОБА_1 05 січня 2010 при укладенні договору.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якоїсуд маєвиконати обов`язокщодо обґрунтування рішення, може бутирізною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.1, п.3 ч.2, ч.13 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п. п.б), в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Позивачем сплачено суму судового збору за подання позову до суду у сумі 2684 грн за майнові вимоги на суму 37 139,88 грн, що підтверджується платіжним дорученням № PROM9B7HDFвід 29 березня 2023 року (а.с.42), задоволено позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» на суму 17 248,65 грн, тому позивачу за рахунок відповідача належить до компенсації сума судового збору у розмірі 1 246,518 грн (17 248,65х2684:37139,88). 

Відповідач ОСОБА_1 сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4026 грн, що підтверджується квитанцією № 32528798800007398571 від 25 липня 2023 року на суму 4026 (а.с.98).

Позов задоволено на суму 17 248,65 грн, а відмовлено у задоволенні позову на суму 19 891,23 грн (37139,88 грн – 17 248,65 грн), отже останній належить до компенсації за рахунок позивача судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 156,22 грн (19 891,23х4026:37 139,88).

Відповідно до положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 1 246,51 грн, а з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 156,22 грн, тому на підставі ч.10 ст.141 ЦПК України з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 909,71 грн (2 156,22-1 246,51).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2023 року у цій справі скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за договором б/н від 05 січня 2010 року у розмірі 17 248,65 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 909,71 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадкуякщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова складена 06 вересня 2023 року.
Головуючий, суддя                 Суддя               Суддя
Подліянова Г.С.               Гончар М.С. Маловічко С.В.