ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5863/23 Справа № 205/151/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О.С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», про стягнення безпідставно списаних коштів, –

ВСТАНОВИЛА:

       У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом (а.с. 1-7), в обґрунтування якого посилалась на те, що 10 липня 2022 року їй зателефонували невстановлені особи, які назвалися «представниками Національного банку України», і повідомили, що з належних їй карткових рахунків зловмисники намагаються зняти грошові кошти. Зазначили, що з метою захисту грошових коштів їй потрібно переказати кошти на резервний рахунок, після чого було надіслано повідомлення з паролем входу в Приват-24 з телефонного номеру. Після надсилання цих повідомлень, невстановленими особами було здійснено несанкціонований вхід в додаток «Приватбанк» та проведення операцій з переказом грошових коштів. Загалом було здійснено 5 транзакцій з кредитних рахунків позивача без зазначення коду та банку отримувача на загальну суму 152 406 грн 14 коп. Тривалість між переказами становила 1-2 хвилини і здійснювалися під час телефонної розмови. Усвідомивши, що грошові кошти були перераховані з її карткових рахунків, вона почала телефонувати на гарячу лінію АТ КБ «Приватбанк» з метою блокування карток. При цьому самі картки знаходилися у неї, особисту інформацію нікому не передавала. 10 липня 2022 року вона звернулася із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості в ЄРДР внесені за № 12022046690000029 від 14 січня 2022 року. Згідно з протоколом допиту потерпілого від 16 липня 2022 року її було визнано потерпілою, а її заяву від 10 липня 2022 року за № 17068 приєднано до кримінального провадження. Також 10 липня 2022 року вона звернулася із заявою до кіберполіції. 12 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про проведення службового розслідування та повернення безпідставно списаних коштів, на яку листом від 19 липня 2022 року АТ КБ «Приватбанк» повідомлено про неможливість задоволення її вимог, оскільки списання коштів в результаті шахрайських дій було здійснено за допомогою використання особистої інформації, тому у даному випадку банк не несе відповідальність за подібні операції. Вона була змушена особисто сплачувати заборгованість за кредитними зобов`язаннями з метою уникнення нарахування відсотків. 
На підставі вищевикладеного просила суд зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» повернути безпідставно списано грошові кошти у розмірі 152 406 грн 14 коп. на її особистий картковий рахунок, а також стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.
       Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», про стягнення безпідставно списаних коштів – відмовлено в повному обсязі (а.с. 60-62).
       В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги та стягнути витрати на правничу допомогу посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено без врахування обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с. 75-79).
       АТ КБ «Приватбанк» скористалось своїм правом та подало до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду — без змін, з наступних підстав.
       В порядку ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено, що 14 січня 2022 року ВП № 33 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області за заявою ОСОБА_2 було внесено відомості до ЄРДР за № 12022046690000029 (а.с. 19). 
10 липня 2022 року з карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_3 , було здійснено переказ грошових коштів на загальну суму 90 299 грн 25 коп. (а.с. 15), з карткового рахунку № НОМЕР_2 – на суму 62 106 грн 89 коп. (а.с. 16).
12 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про проведення службового розслідування та повернення безпідставно списаних коштів (а.с. 10, 11).
Листом АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0./7-220711/4337 від 19 липня 2022 року було повідомлено позивачеві, що переказ коштів з картки було здійснено шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування, вхід здійснений під авторизацією ОСОБА_1 , такі дії можливо здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону та іншої особистої інформації (а.с. 12).
Відповідно до протоколу допиту від 16 липня 2022 року ОСОБА_1 було допитано як потерпілу в кримінальному провадженні № 120220466900000029 від 14 січня 2022 року (а.с. 17-18).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із недоведеності.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи вищевикладене.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
В силу ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Відповідно до частин сьомої-дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 5 листопада 2014 року (далі - Положення № 705 від 5 листопада 2014 року), емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17) від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61-30583св18) та від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21).
Встановивши, що списання коштів з карткового рахунку позивача відбулося шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват-24, вхід до якого був здійснений під авторизацією Денисенко Я.А., в результаті передання останньою невідомій особі паролю, який надійшов на її телефон та був відомий лише їй, що свідчить про недотримання зі сторони позивача Умов та правил надання банківських послуг щодо забезпечення збереження інформації, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Доводи скарги про те, що судом не враховано факт звернення позивача з приводу даного факту до кіберполіції, подання нею до Банку заяви про проведення службового розслідування та не надання Банком результатів службового розслідування, посилання на те, що банк має недосконалу систему захисту, а також щодо неприйняття доказів наданих позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи не спростовують висновків суду про розголошення позивачем третім особам одноразових паролів до системи Internet Banking Приват-24, які дають змогу ініціювати платіжні операції.
Доводи апеляційної скарги про безпідставне незупинення банком спірних транзакцій після повідомлення нею на гарячу лінію про несанкціоновані операції є безпідставними, оскільки позивач повідомила банк про вказані транзакції після їх проведення.
Доводи стосовно неприйняття судом першої інстанції доказів наданих позивачем є за своєю суттю переоцінкою доказів, проте переоцінка доказів чинним ЦПК України не передбачена.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                 О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова