П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/10223/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова І.А.   
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
10 серпня 2023 року                                                                                           м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області, міського голови Хмільницької міської ради Юрчишина Миколи Васильовича про визнання неправомірним та скасування розпоряджень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернулась до суду з позовом до міського голови Хмільницької міської ради ОСОБА_2 та до виконавчого комітету Хмільницької міської ради, в якому просила:
- визнати неправомірним та скасувати розпорядження міського голови №199-рк від 04.11.2022 про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику;
- визнати неправомірним та скасувати розпорядження міського голови №201-рк від 07.11.2022 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м.Хмільнику;
- поновити на посаді начальника управління "Центру надання адміністративних послуг" міської ради м.Хмільника;
- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року позов задоволено частково.
А саме, судом визнано протиправним та скасовано розпорядження Хмільницького міського голови №201-рк від 07.11.2022 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м.Хмільнику, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику з 08 листопада  2022 року та стягнуто з виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 листопада  2022 року до 21 березня 2023 року включно в сумі 63600 грн., з відрахуванням при його виплаті податків та інших загальнообов`язкових платежів.
Судом також звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику та в частині присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати за один місяць в розмірі 14575,01 грн. з відрахуванням при її виплаті податків та інших загальнообов`язкових платежів.
В задоволенні решти вимог судом першої інстанції відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1  за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області витрати на правничу допомогу в сумі 3 333, 34 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених вимог, відповідачем - Виконавчим комітетом Хмільницької міської ради, подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.11.2022 р. у справі №120/6610/22 розпорядженням міського голови №199-рк від 04.11.2022 р. позивача поновлено на посаді начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м.Хмільнику.
04.11.2022 позивачка подала заяву про звільнення її з посади за власним бажанням згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України.
За наслідком розгляду поданої заяви, розпорядженням міського голови м. Хмільник Вінницької області №474-р від 04.11.2022 відмовлено у її задоволені з підстав необґрунтованості вимоги заявника.
07.11.2022 позивачці направлено повідомлення за № 2739/01-39 про те, що займана нею раніше посада виведена зі штатного розпису та запропоновано інші вакантні посади, зокрема: начальника служби містобудівного кадастру управління містобудування і архітектури; начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю; головного і провідного спеціаліста державного архітектурно-будівельного контролю.
Із  повідомлення позивачка ознайомилась 07.11.2022 р., про що свідчить відповідний підпис на ньому та письмово відмовилась від запропонованих посад.
Розпорядженням міського голови №201-рк від 07.11.2022 позивача звільнено з посади начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику з підстав відмови від запропонованих посад на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.
Не погоджуючись із цими розпорядженням суб`єкта владних повноважень, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено з матеріалів справи, позивачку звільнено з підстав визначених п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, зокрема трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. 
Стаття 49-2 КЗпП України визначає, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Повідомлення має містити інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, визначену частиною другою статті 49-4 цього Кодексу, та проведення консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Повідомлення обов`язково подається виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику). У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій повідомлення надсилається спільному представницькому органу, утвореному ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику), що об`єднує більшість працівників цього підприємства (установи, організації).
Як встановлено приписами Закону України "Про державну службу" вивільнення працівників, які мають статус державних службовців здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:
про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;
у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;
не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
Так, рішенням Хмільницької міської ради №1334 від 31.08.2022 р. вирішено реорганізувати з 02.09.2022 р. відділ із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м.Хмільнику та відділ реєстру територіальної громади Хмільницької міської ради шляхом їх об`єднання в управління "Центр надання адміністративних послуг" Хмільницької міської ради. 
Пунктом  п. 2.1 цього рішення виведено зі штату з 01.09.2022 р. посаду начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику.
Відтак, відбулися зміни в організації виробництва і праці, зокрема реорганізація відділу та скорочення посади, що в подальшому і стало підставою для звільнення позивачки на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Таким чином, суд першої інстанції в розрізі здійсненого аналізу вищевикладених норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, дійшов вірного висновку, що роботодавець зобов`язаний був повідомити позивачку про наступне вивільнення персонально не пізніше ніж за два місяці, що останнім зроблено не було.
Як доцільно відзначено судом першої інстанції, чинне законодавство не передбачає виключень у термінах попередження працівника про наступне вивільнення (менше ніж за 2 місяці).
В межах даних спірних правовідносинах позивачка була поновлена на посаді 04.11.2022 р., а повідомлена про наступне вивільнення 07.11.2022 року і того ж дня звільнена.
Таким чином, апелянтом не доведено наявність підстав, які спростовують факт порушення вимоги про вивільнення працівника саме через два місяці після попередження.
Стосовно тверджень апелянта про неможливість дотримання двомісячного строку при попередженні позивачки щодо наступного вивільнення, оскільки на момент реорганізації відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику позивач не перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем, то в даному випадку, апелянтом не враховано, що питання стосовно припинення трудових правовідносин між сторонами вже було розглянуто Вінницьким окружним адміністративним судом в межах справи №120/6610/22 внаслідок чого позивача було поновлено на посаді начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику з 20.07.2022 року, тобто до реорганізації відділу.
Також, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апелянта про формальність допущених ним порушень при звільненні позивача, оскільки в межах даної справи судом першої інстанції доведена протиправна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка мала місце у відношенні до прав позивача.
В призмі приписів ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не надає оцінку висновкам суду першої інстанції щодо обраного способу поновлення прав позивача та щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки вказані питання не є предметом апеляційного оскарження.
В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

          
Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Матохнюк Д.Б.    Гонтарук В. М.