П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
16 серпня  2023 року                                                                                  місто Київ
                                                                                справа № 761/9501/20
                                                                         провадження №22-ц/824/4055/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.
сторони: 
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
 
розглянувши  у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану адвокатом Гетьман Наталією Олексіївною,
 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва  від 27 вересня 2022 року, ухвалене у складі судді Колдіної О.О., 
В С Т А Н О В И В :
 
У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Позов обґрунтовано тим, що 21 червня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяв в борг у позивача грошову суму в розмірі 8500 доларів США зі строком повернення до 1 грудня 2018 року.
Укладення договору позики підтверджується розпискою від 21 червня 2018 року, підписаною ОСОБА_2 власноручно.
На день подачі даного позову відповідач кошти не повернув та ухиляється від повернення боргу, чим порушує взяті на себе зобов`язання.
Оскільки відповідач має невиконані грошові зобов`язання, позивач має право вимагати стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми, розмір яких за 482 дня становить 336,74 доларів США.
У вересні 2021 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в який просив стягнути заборгованість в розмірі 8500 доларів США, 711,20 доларів США - три відсотки річних, що разом становить 9211,20 доларів США.
Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 27 вересня 2022 року  позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 8500 доларів США, три відсотки річних в розмірі 711,20 доларів США, судовий збір в розмірі 2485,78 грн.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_2 адвокат Гетьман Н.О. подала апеляційну скаргу, в який  просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним.
Зокрема, зазначає, що боргова розписка, надана до матеріалів справи має сумнівний вигляд. Відповідачем було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з метою встановлення, чи дійсно в розписці міститься підпис відповідача і чи не використано позивачем підпис на аркуші паперу, який міг бути отриманий позивачем під час роботи на підприємстві, де відповідач є співвласником та директором. З огляду на те, що станом на час розгляду справи у відповідача не було фінансової можливості  оплатити таку експертизу, дане клопотання було відкликано.
Суд першої інстанції дійшов неправильних висновків, щодо показів свідка у справі. Проте судом не надано оцінки показам свідка, що вказував на системність  здійснення позивачем шахрайських дій, та заволодіння останнім сумою коштів, що відповідає сумі позову, а також того, що фактично кошти які заявлені  позивачем відповідач повертав замість позивача свідку.
Судом не надано оцінки особі позивача та не встановлено, чи мав він фінансову спроможність позичити зазначені в розписці кошти.
Крім того, розписка не містить чіткого формулювання щодо моменту передачі коштів, що унеможливлює трактування природи даної розписки, як договору позики.
Правом на подання відзиву  на апеляційну скаргу позивач не скористався.
В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник  адвокат Гетьман Н.О. апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат  Федоренко В.С. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове  засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.
Судом  установлено, що  відповідно до розписки від 21 червня 2018 року ОСОБА_2 взяв у борг 21 червня 2018 року у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 8500 доларів США та зобов`язався їх повернути в повному обсязі до 1 грудня 2018 року, у випадку несвоєчасного повернення несе відповідальність усім своїм майном.
Відповідачем суду не надано доказів про виконання своїх зобов`язань за договором позики.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що  вимоги позивача є обґрунтованими, та  доведеними.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики  одна сторона  (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначено кількості речей (ст.1047 ЦК України).
За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчую отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки  чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такий самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність  або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків. Встановлених цим Кодексом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).
Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування..
Відповідно до  ст.89 ЦПК України суд оцінює докази  за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним  у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.
У постанові від 18 березня 2020 року  у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставинам не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Суд першої інстанції, дослідивши зміст наданої позивачем до позовної заяви розписки, яка містить інформацію щодо отримання ОСОБА_2 у борг від ОСОБА_1   грошових коштів в сумі 8500 доларів США,  які позичальник зобов`язався повернути до 1 грудня 2018 року, дійшов правильного висновку, що сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на договорі позики. 
ОСОБА_2 , отримавши кошти в борг, що підтверджується складеною розпискою, у визначеній у розписці строк їх не повернув. Наявність у позикодавця оригіналу розписки підтверджує факт невиконання ОСОБА_2 його обов`язку щодо повернення коштів. Текст написаний від руки у розписці, а саме: «Расписка написана в одном экземпляре и находиться у ОСОБА_1 » виконаний ОСОБА_2 ,  що останній підтвердив в судовому засіданні  при огляді оригіналу розписки.
Зважаючи на те, що  ОСОБА_2 не заперечував написаного ним власноручного тексту у розписці, а  свій підпис він лише поставив під сумнів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для призначення почеркознавчої експертизи, на вирішення якої відповідач просив поставити лише одне питання: «Чи виконані підписи та рукописні записи від  імені ОСОБА_2 , що містяться в оригіналі розписки від 21 червня 2018 року, у графі підпису ОСОБА_2 та рукописний текст « Расписка написана в одном экземпляре и находиться у ОСОБА_1 » самим ОСОБА_2 чи іншою особою.
Судом першої інстанції  правильно не прийнято до уваги покази свідка ОСОБА_4 , оскільки такі покази не містять інформації щодо предмета доказування у цій справі.
Належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення  позивачем шахрайських дій та заволодіння останнім сумою коштів, що відповідає сумі позову, відповідачем, у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, суду не надано. Показами свідка такі дії в межах  розгляду цивільної справи не можуть бути доведені.
Інші доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують  і не впливають на їх правильність, не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права,  а у значній мірі зводяться до незгоди з висновками суду.
За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну  скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Гетьман Наталією Олексіївною, залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м.Києва  від 27 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

 
Суддя-доповідач:                                                                  О.І. Шкоріна
 
Судді:                                                                                     Л.Д. Поливач
 
                                                                                                А.М. Стрижеус