КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №757/17758/18                                                                           Головуючий у І інстанції - Батрин О.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/10520/2023                               Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
12 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Лащевської Д.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 травня 2023 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення коштів, - 
 
установив:
 
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа: ТОВ «ФК «Фінілон» про захист прав споживачів, стягнення коштів, процентів, трьох відсотків річних та відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивував тим, що між ним та АТ КБ «ПриватБанк» укладено такі договори банківського вкладу:
- договір від 15 червня 2011 року №SAMDN25000717336325, вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою (початкова сума вкладу - 100000 грн), за умовами якого відсоткова ставка по вкладу становить 14% річних, період нарахування відсотків по вкладу - 1 місяць;
- договір від 06 березня 2014 року №SAMDN8000740898187, вклад «Стандарт» (початкова сума вкладу - 12480,94 доларів США), за умовами якого відсоткова ставка по вкладу становить 10% річних, період нарахування відсотків по вкладу - 1 місяць;
- договір від 16 вересня 2013 року № SAMDN8000737679463, вклад переоформлено згідно з договором від 17 грудня 2013 року №SAMDNWFD0070037248500, вклад «Стандарт» (початкова сума вкладу - 27000 доларів США), за умовами якого ставка по вкладу становить 9% річних, період нарахування відсотків по вкладу - 1 місяць.
Після закінчення строків кожного з договорів позивач звернувся до банку з вимогами про повернення банківського вкладу, проте працівники банку відмовляли йому, повідомляючи про наявність складнощів щодо повернення вкладу у зв`язку з окупацією території АР Крим та припиненням діяльності філії банку на цій території.
За вказаних обставин, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив суд:
- стягнути з відповідача на його користь суму грошових коштів за договором від 15 червня 2011 року №SAMDN25000717336325 у розмірі 100000 грн із урахуванням 14% річних у розмірі 66547,95 грн, а всього - 166547,95 грн;
- стягнути з відповідача на його користь суму грошових коштів за договором від 15 червня 2011 року №SAMDN25000717336325, 3% річних від простроченої суми у розмірі 16816,69 грн та суму інфляційних втрат у розмірі 230311,34 грн відповідно до статті 625 ЦК України;
- стягнути з відповідача на його користь суму грошових коштів за договором від 06 березня 2014 року №SAMDN8000740898187 (із розрахунку вартості 1 долар США за курсом НБУ станом на 05 грудня 2018 року у розмірі 28,17) у розмірі 351588,08 грн, що є тілом депозиту, та відсотки за депозитом у розмірі 167124,72 грн, а всього - 518712,80 грн;
- стягнути з відповідача на його користь суму грошових коштів за договором від 06 березня 2014 року №SAMDN8000740898187, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 51412,72 грн відповідно до статті 625 ЦК України;
- стягнути з відповідача на його користь вклад «Стандарт» за договором від 17 грудня 2013 року №SAMDNWFD0070037248500 (із розрахунку вартості 1 долар США за курсом НБУ станом на 05 грудня 2018 року у розмірі 28,17) у розмірі 760590 грн з урахуванням 9% річних за договором у розмірі 325386,60 грн, а всього - 1085976,60 грн;
- стягнути з відповідача на його користь вклад «Стандарт» за договором від 17 грудня 2013 року №SAMDNWFD0070037248500, 3% річних від простроченої суми у розмірі 112864,36 грн відповідно до статті 625 ЦК України;
- стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 10000 грн;
- стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9300 грн.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа: ТОВ «ФК «Фінілон», про захист прав споживачів, стягнення коштів, процентів, трьох відсотків річних та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу від 15 червня 2011 року №SАMDN25000717336325 у загальній сумі 211895,54 грн.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу від 06 березня 2014 року №SАMDN80000740898187 у загальній сумі 544459,50 грн.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу від 16 вересня 2013 року №SАMDN80000737679463 у загальній сумі 848874,41 грн.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави 2407,85 грн судового збору.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року, апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 12 травня 2022 року, рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 травня 2023 року, позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», третя особа: ТОВ «ФК «Фінілон» про захист прав споживачів - задоволено частково.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 :
- за договором №SАMDN25000717336325 від 15 червня 2011 року суму вкладу в розмірі 100000 грн., відсотки у розмірі 21835 грн. 61 коп., 3% річних у розмірі 7701 грн. 36 коп., інфляційні втрати у розмірі 35144 грн. 94 коп.
- за договором №SАMDN80000740898187 від 06 березня 2014 року суму вкладу у розмірі 12480,94 доларів США, відсотки у розмірі 1836,23 доларів США, 3% річних у розмірі 960,17 доларів США.
- за договором №SAMDNWFD0070037248500 від 17 грудня 2013 року суму вкладу у розмірі 27000 доларів США, відсотки у розмірі 2955,94 доларів США, 3% річних у розмірі 2321,26 доларів США.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 9300 грн.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 8810 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що судом першої інстанції здійснено процесуальні порушення, порушення норм матеріального права, оскільки банк є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року борг за зобов`язаннями банку щодо виплати позивачу коштів за спірними договорами вкладів було переведено на ТОВ «ФК «Фінілон», у зв`язку із цим АТ КБ «Приватбанк» не несе зобов`язань за ними, а ТОВ «ФК «Фінілон» є новим боржником у спірних правовідносинах, договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року є дійсним, чинним, виконуваним, сума стягуваних з Банку коштів - 9300 грн є неспівмірним та необґрунтованим розміром вартості послуг адвоката.
Просило скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 травня 2023 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, обґрунтовуючи його тим, що Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «Приватбанк» є боржником за договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі №729/887/19, від 20 жовтня 2021 року у справі №201/8704/19, від 17 листопада 2021 року у справі №755/17323/19 та від 26 січня 2022 року у справі №757/34314/18-ц у подібних правовідносинах.
З таким твердженням погодився і суд касаційної інстанції в даній справі, яке викладено у постанові Верховного Суду від 12 травня 2022 року.
На переконання позивача, обмеження ПАТ КБ «Приватбанк» прав позивача щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на відкритих в банку поточних рахунках, є порушенням договорів банківських рахунків, вказані порушення є істотними, оскільки позбавили позивача можливості вільно розпоряджатися своїми грошовими коштами.
Припинення діяльності відділення банку як структурного підрозділу юридичної особи на території АР Крим не є підставою припинення договірних відносин між сторонами та не звільняє банк від відповідальність за невиконання взятих на себе зобов`язань за договорами.
Просив, апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 травня 2023 року залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15 червня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір №SАMDN25000717336325 (вклад стандарт), на виконання якого позивачем внесено 100000 грн.
06 березня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір №SАMDN80000740898187 (вклад стандарт), на виконання якого позивачем внесено 12480,94 доларів США.
16 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір №SАMDN80000737679463 (вклад стандарт), на виконання якого позивачем внесено 27000 доларів США.
17 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір №SAMDNWFD0070037248500 вклад «Стандарт» (початкова сума вкладу - 27000 доларів США), за умовами якого ставка по вкладу складає 9% річних.
За умовами укладених договорів АТ КБ «ПриватБанк» сплачує ОСОБА_1 проценти по вкладу, а саме:
- згідно з договором від 15 червня 2011 року №SАMDN25000717336325 у розмірі 14% річних,
- згідно з договором від 06 березня 2014 року №SАMDN80000740898187 - 10% річних,
- згідно з договором від 17 грудня 2013 року №SAMDNWFD0070037248500 - 9% річних.
У зв`язку із закінченням строків дії договору вкладу від 15 червня 2011 року №SАMDN25000717336325 01 квітня 2016 року ОСОБА_1 направив до АТ КБ «ПриватБанк» вимогу про повернення йому суми вкладів та нарахованих відсотків.
Вказана вимога отримана банком 04 квітня 2016 року.
У зв`язку із закінченням строків дії договору вкладу від 06 березня 2014 року №SАMDN80000740898187 01 квітня 2016 року ОСОБА_1 направив до АТ КБ «ПриватБанк» вимогу про повернення йому суми вкладів та нарахованих відсотків.
Вказана вимога отримана банком 05 квітня 2016 року.
У зв`язку із закінченням строків дії договору вкладу від 17 грудня 2013 року №SAMDNWFD0070037248500 16 грудня 2015 року ОСОБА_1 направив до АТ КБ «ПриватБанк» вимогу про повернення йому суми вкладів та нарахованих відсотків.
Вказана вимога отримана банком 17 грудня 2015 року.
Листом від 23 грудня 2015 року №20.1.0.0.0/7-20151221/1360 відповідач повідомив про неможливість виконання вимог позивача у зв`язку із припиненням діяльності банку на території АР Крим та міста Севастополя.
31 січня 2018 року ОСОБА_1 направив лист-претензію про повернення йому суми вкладів та нарахованих відсотків за депозитними договорами.
Лист-претензію банк отримав 09 лютого 2016 року.
Листом від 21 лютого 2015 року №20.1.0.0.0/7-20180214/2648 відповідач повідомив про неможливість виконання вимог позивача у зв`язку із припиненням діяльності банку на території АР Крим та міста Севастополя.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи з відповідача на користь позивача суми вкладів у розмірі 100000 грн., 12480,94 доларів США, та 27000 доларів США відповідно, суд першої інстанції виходив з того, що належними та допустимими доказами підтверджено те, що між сторонами було укладено договори банківського вкладу і наявні законні підстави для стягнення зазначених коштів.
При цьому, суд врахував вимоги ст. 533 ЦК України, відповідно до якої, сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Крім цього, суд першої інстанції визначив наступний розрахунок відсотків за користування вкладами в межах позовних вимог.
Відповідно до Витягу з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов) к договору перевода долга №б/н от 17.11.2014» розмір заборгованості перед позивачем станом на 17 листопада 2014 року, зокрема, відсотків за договором вкладу №SАMDN25000717336325 від 15 червня 2011 року становить 2465,75 грн., за договором вкладу №SАMDN80000740898187 від 06 березня 2014 року становить 106 доларів США, №SAMDNWFD0070037248500 від 17 грудня 2013 року становить 319,56 доларів США.
За договором №SАMDN25000717336325 від 15 червня 2011 року за період з 18 листопада 2014 року по 06 квітня 2016 року: 100000 грн. х 505 днів х 14% / 365 = 19369,85 грн., а разом за період з 15 червня 2011 року по 06 квітня 2016 року розмір відсотків (19369,85 грн. + 2465,75 грн.) складає 21835,61 грн.
За договором №SАMDN80000740898187 від 06 березня 2014 року за період з 18 листопада 2014 року по 07 квітня 2016 року: 12480,94 доларів США х 506 днів х 10% / 365 = 1730,23 доларів США, а разом за період з 06 березня 2014 року по 07 квітня 2016 року розмір відсотків (1730,23 доларів США + 106 доларів США) складає 1836,23 доларів США.
За договором №SAMDNWFD0070037248500 від 17 грудня 2013 року за період з 18 листопада 2014 року по 19 грудня 2015 року: 27000 доларів США х 396 днів х 9% / 365 = 2636,38 доларів США, а разом за період з 17 грудня 2014 року по 19 грудня 2015 року розмір відсотків (2636,38 доларів США + 319,56 доларів США) складає 2955,94 доларів США.
Також, суд першої інстанції визначив наступний розрахунок 3% річних.
За договором №SАMDN25000717336325 від 15червня 2011 року за період з 07квітня 2016 року (дата розірвання договору) по 31 жовтня 2018 року: 100000 грн. х 3 х 937 днів / 365 = 7701,36 грн.
За договором №SАMDN80000740898187 від 06березня 2014 року за період з 08квітня 2016 року (дата розірвання договору) по 31 жовтня 2018 року: 12480,94 доларів США х 3 х 936 днів / 365 = 960,17 доларів США.
За договором №SAMDNWFD0070037248500 від 17 грудня 2013 року за період з 20 грудня 2015 року (дата розірвання договору) по 31 жовтня 2018 року: 27000 доларів США х 3 х 1046 днів / 365 = 2321,26 доларів США.
При цьому, інфляційні втрати за договором №SАMDN25000717336325 від 15 червня 2011 року за період з 07 квітня 2016 року (дата розірвання договору) по 31 жовтня 2018 року складають: 100000 грн. х 351,44% (індекс інфляції) - 100000 грн. = 35144,94 грн.
Суд не взяв до уваги доводи позивача про переоформлення вкладу за договором №SAMDN8000737679463 від 16 вересня 2013 року згідно з договором №SAMDNWFD0070037248500 від 17 грудня 2013 року, вклад «Стандарт», початкова сума вкладу - 27000 доларів США, за умовами якого ставка по вкладу становить 9% річних, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного суду надано не було.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про нарахування та стягнення відсотків за період з 07 квітня 2014 року по 30 листопада 2018 року (з урахуванням позовних вимог), суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до заяви позивача договори банківського вкладу є розірваними на підставі положень ст. 653 ЦК України з 07 квітня 2016 року, 08 квітня 2016 року та 20 грудня 2015 року відповідно, а тому, договірні зобов`язання на майбутнє, після розірвання договорів банківського вкладу, між сторонами припинилися.
Відмовляючи у стягненні з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд виходив з того, що чинним законодавством, а також договорами, укладеними між позивачем та відповідачем, не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неповерненням банком грошових коштів, переданих на депозит.
Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 9300 грн., суд виходив з того, що матеріали справи містять документи, що свідчать про оплату позивачем гонорару адвокату Баценюк Н.М., зокрема, квитанцію №985657 від 26 січня 2018 року про сплату послуг правової допомоги за договором №11-а/18, та розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу.
З висновками викладеними в оскаржуваному рішення погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами закону, з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Відповідно до ч.1 ст.1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. 
Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року №516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Згідно п.2.1 вказаного Положення, грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.
Згідно з пунктом 1.17 глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року №174 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту.
Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.  
Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.
Отже, за нормами вказаної Інструкції на квитанції повинні міститися: підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14.
Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. 
При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.
Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. 
Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов`язок. 
З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).
Матеріалами справи, а саме договорами та платіжними дорученнями достовірно підтверджено факт внесення позивачем грошових коштів.
Витягом з електронного додатку №1 до договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, який містить розмір боргу за депозитними договорами, підтверджується, що за договором №SАMDN25000717336325 від 15 червня 2011 року сума вкладу становить 101084,93 грн., за договором №SАMDN80000740898187 від 06 березня 2014 року сума вкладу становить 12480,94 доларів США, за договором №SAMDNWFD0070037248500 від 17 грудня 2013 року сума вкладу становить 27133,15 доларів США.
Отже, суд дійшов вірного висновку, що між сторонами було укладено вказані договори банківського вкладу.
При цьому, суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги посилання АТ КБ «Приватбанк», що останнє є неналежним відповідачем, оскільки ТОВ «ФК «Фінілон» на підставі договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року стало боржником за депозитними договорами замість АТ КБ «Приватбанк», оскільки матеріали справи не містять письмової згоди кредитора - позивача у справі на заміну боржника у зобов`язанні відповідно до положень ст.520 ЦК України.
Також суд першої інстанції правомірно стягнув кошти в іноземній валюті - доларах США, а не в їх гривневому еквіваленті, оскільки частиною 2 статті 533 ЦК України, визначено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Крім цього, відповідно до ч.1 ст.3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.
З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, враховуючи Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року №1139-VII «Про боротьбу за звільнення Украйни», ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» та з урахуванням неможливості здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог ЗУ «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 06 травня 2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя».
Згідно з п.5 вказаної Постанови, банки, у тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.
Рішенням Центрального банку російської федерації №РН-33/І від 21 квітня 2014 року також було припинено з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «Приватбанк».
За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів російської федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню.
Водночас, наявність вказаного рішення банку росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ «Приватбанк» унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк».
Тому, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя.
Неможливість банку здійснити повернення вкладу позивачеві у зв`язку з тим, що за законодавством російської федерації та відповідно до рішення Центрального Банку вказаної держави від 21 квітня 2014 року і рішень судів російської федерації відповідальність за повернення грошових коштів по вкладах покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників», судом вірно не взято до уваги, оскільки згідно зі ст. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Тому, невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення сум банківських вкладів з цих підстав є безпідставним. 
Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Умовами договорів банківського вкладу передбачено його пролонгацію на умовах договору банківського вкладу. 
При чому, розрахунок процентів на новий строк при продовженні дії договору банківського вкладу здійснюється за процентною ставкою, яка діє в банку для продовжених депозитних вкладів, а у разі їх розірвання за процентною ставкою «На вимогу».
Згідно з  п.6 договору вкладу №SАMDN25000717336325 від 15 червня 2011 року, укладеного між сторонами, якщо по закінченні строку вкладу вкладник не заявить банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк, який зазначений в розділі «дані по вкладу» цього договору. 
Строк вкладу продовжується багаторазово без явки вкладника до банку. 
Новий строк вкладу починається від дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу.
Відповідно до п. 7 договору сторони мають право достроково розірвати договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дня до дати розірвання договору. 
При поверненні вкладу за ініціативою клієнта до закінчення мінімального строку вкладу з дати початку продовження мінімального строку вкладу клієнту повертається сума вкладу та виплачуються проценти, нараховані за ставкою «на вимогу» за фактичний строк користування вкладом.
Аналогічні положення містяться і в договорах №SАMDN80000740898187 від 06 березня 2014 року, №SAMDNWFD0070037248500 від 17 грудня 2013 року.
Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Суд першої інстанції вірно встановив, що строком вимоги позивача є дата отримання відповідачем заяв про розірвання договорів банківських вкладів плюс 2 банківські дні, що передбачено укладеними сторонами договорами банківських вкладів, тобто датами розірвання договорів вкладу вважаються - 07 квітня 2016 року, 08 квітня 2016 року та 20 грудня 2015 року відповідно.
Відповідно до зазначених дат, суд правомірно здійснив розрахунок відсотків за вкладами, які зазначені у оскаржуваному рішенні.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Тобто, після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання.
Виплата ж передбачених договором та встановлених статтями 1061,1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дій договору вкладу та після припинення таких договору вказані проценти не нараховуються.
Тому положення ст.1070 ЦК України до  правовідносин, які виникли після розірвання договору банківського вкладу, яким припинено договори вкладу, не застосовуються.
Відповідний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року (справа №320/5115/17) з подібних правовідносин.
Отже, суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні відсотків за період з 07 квітня 2014 року по 30 листопада 2018 року.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Суд правомірно не взяв до уваги запропонований позивачем розрахунок 3% річних, а також інфляційних втрат, оскільки позивачем неправильно взято період, за який необхідно здійснювати розрахунок та відповідно неправильно розраховано кількість днів прострочення.
Так, суд першої інстанції при розрахунку 3% річних та інфляційних послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року (справа №373/2054/16), згідно якої, 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У зв`язку із зазначеним, вірним є зроблений судом першої інстанції власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат.
Погоджується колегія суддів і з стягнутими з відповідача на користь позивача витратами на професійну правничу допомогу у розмірі 9300 грн., з огляду на наступне.
За правилами ч.2-4 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. 
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 
Матеріалами справи підтверджено, що інтереси позивача під час підготовки позову до суду та під час розгляду справи на підставі договору про надання правової допомоги від 23 січня 2018 року №11-а/18 та ордеру серії ХВ №000004 від 23 січня 2018 року представляла адвокат Баценюк Н.М.
Матеріали справи містять документи, що свідчать про оплату позивачем гонорару адвокату Баценюк Н.М., зокрема, квитанцію №985657 від 26 січня 2018 року про сплату послуг правового допомоги за договором №11-а/18, та розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу.
Відтак, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, понесену останнім та документально підтверджену.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.
Обґрунтованих доводів, які б давали беззаперечні підстави для скасування рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.
Відтак, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -
  
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 травня 2023 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 18 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач                                                        К.П. Приходько

Судді                                                                           С.О. Журба 

                                                                                              Т.О. Писана