УХВАЛА

18 липня 2023 року 
м. Київ
справа № 200/7261/13-ц
адміністративне провадження № К/990/19189/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу Державної казначейської служби України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі № 200/7261/13-ц за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська зі скаргою на бездіяльність Державної казначейської служби України.
Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 08 травня 2019 року, яку залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року, скаргу задоволено. Зобов`язано керівника ДКСУ виконати в повному обсязі рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 20 березня 2013 року в цивільній справі № 200/7261/13 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 08 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року скасовано. Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Державної казначейської служби України закрито. Повідомлено ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.
29 березня 2021 року від позивача до суду надійшла заява про зміну позовних вимог, в якій позивач просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідачів у справі №200/7261/13-ц та зобов`язати негайно виконати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 27.12.2011 року у справі № 200/4709/11 та від 20.03.2013 року у справі №200/7261/13-ц.
- відшкодувати моральну шкоду, завдану позивачу невиконанням вказаних рішень Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 27.12.2011 року та від 20.03.2013 року та ЄСПЛ від 22.07.2007 року "Заїченко проти України" та від 06.12.2018 року у справі "Аграчова проти України" у розмірі, встановленому вказаними рішеннями ЄСПЛ, тобто у гривневому еквіваленті суми 2000 та 1200 Євро, що дорівнює 3200 Євро або за курсом НБ України 105600 грн.
Також у разі задоволення позовних вимог позивач, керуючись ст. 382 КАС України, просив зобов`язати керівника ДКСУ подати суду звіт про виконання судового рішення у цій справі.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремих ухвал відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2022 року скасовано, ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 20 березня 2013 року у справі №200/7261/13-ц. Зобов`язано Державну казначейську службу України виконати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2013 року у цивільній справі № 200/7261/13 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі. Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 10 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні іншої частини позовних вимог.
Не погоджуючи із постановою суду апеляційної інстанції, Державною казначейською службою України подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 червня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху, з підстав недотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Заявникові надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду касаційної інстанції оригіналу документа про сплату судового збору та доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.
21 червня 2023 року від скаржника на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху надійшла заява про усунення недоліків шляхом, визначеним зазначеною ухвалою Верховного Суду.
Через відсутність складу колегії суддів, які визначені протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду цієї касаційної скарги у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Загороднюка А.Г. (наказ від 06.06.23 №99-кв), судді Єресько Л.О. (наказ від 15.06.23 №52-к) та судді Соколова В.М. (наказ від 05.06.23 №44-к) розгляд заяви про усунення недоліків касаційної скарги вирішується по виходу суддів з відпустки.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку скаржник указує, що вперше касаційну скаргу було подано до суду касаційної інстанції з дотриманням встановленого законом строку на касаційне оскарження. Проте ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2023 року касаційну скаргу повернуто скаржнику на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України. Вказану ухвалу отримано скаржником 13 квітня 2023 року. Вдруге подану касаційну скаргу ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2023 року було повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, роз`яснивши, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду. Вказану ухвалу отримано скаржником 01 травня 2023 року. Втретє подану касаційну скаргу ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2023 року, повернуто скаржнику на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України. Вказану ухвалу отримано скаржником 23 травня 2023 року. Враховуючи, що повторну касаційну скаргу подано без зайвих зволікань скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження.
Перевіривши доводи вищевказаного клопотання, суд касаційної інстанції виходить з такого.
Так, Судом установлено, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 28 лютого 2023 року, а касаційну скаргу подано на пошту 25 травня 2023 року, тобто з пропуском передбаченого статтею 329 КАС України тридцятиденного строку на касаційне оскарження.
Скаржнику в ухвалі від 12 червня 2023 року було роз`яснено, що Суд перевіряє обставини пропуску строку на касаційне оскарження на підставі клопотання скаржника, в якому наведено поважність причин такого строку та наданих скаржником доказів, яким Судом може бути надано відповідну правову оцінку.
Судом також було установлено, що вперше подану касаційну скаргу у цій справі Верховний Суд ухвалою від 10 квітня 2023 року повернув скаржнику на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України, оскільки представник заявника касаційної скарги не надав документів підтверджуючих повноваження на її підписання.
Відповідно до відомостей, що містяться в КП «Діловодство спеціалізованого суду» вказану ухвалу отримано скаржником 13 квітня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 0102937698558).
Вдруге подану касаційну скаргу у цій справі Верховний Суд ухвалою від 25 квітня 2023 року повернув скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судового рішення, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України. 
Відповідно до відомостей, що містяться в КП «Діловодство спеціалізованого суду» вказану ухвалу отримано скаржником 01 травня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 0102938026189).
Втретє подану касаційну скаргу у цій справі Верховний Суд ухвалою від 18 травня 2023 року повернув скаржнику на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України, оскільки касаційну скаргу підписано особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено у встановленому законом порядку.
Відповідно до відомостей, що містяться в КП «Діловодство спеціалізованого суду» вказану ухвалу отримано скаржником 23 травня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 0102935951310).
Із цією касаційною скаргою скаржник звернувся 25 травня 2023 року, тобто зі сплином трьох місяців із дня ухвалення оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.
Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження, колегія суддів виходить з наступного.
Суд звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, зазначає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Поряд з цим суд касаційної інстанції зазначає, що неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.
Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Ураховуючи обставини справи, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, яка оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Однак, скаржник не навів об`єктивних перешкод для приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України у більш стислі строки.
Таким чином наведені скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження судових рішень не дають достатніх і переконливих підстав визнання поважними причин пропуску такого строку та його поновлення.
За змістом пункту 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
Враховуючи вищевикладене, відсутність відповідних доказів щодо поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для застосування пункту 4 частини першої статті 333 КАС України за наслідками розгляду заяви скаржника щодо усунення недоліків касаційної скарги.
Керуючись пунктом 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Визнати неповажними підстави пропуску Державною казначейською службою України строку на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі № 200/7261/13-ц.
Відмовити у задоволенні клопотання Державної казначейської служби України про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі № 200/7261/13-ц.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі № 200/7261/13-ц за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді	Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк   В.М. Соколов