ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2023 року          м.Дніпро         Справа №  904/2652/22

          Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Коваль Л.А., Верхогляд Т.А.,  
при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: Колінько Н.О., ордер серія АЕ №1210725  від 18.09.2023 р.,  адвокат;
від відповідача: Якимець Я.К., довіреність № 90-4016  від 25.08.2022 р.,  адвокат;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2023 (суддя Ніколенко М.О., м. Дніпро, повний текст якого підписаний 21.04.2023) у справі   №904/2652/22
за позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпоставка", м. Дніпро
до  Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь, Дніпропетровська область
про    стягнення суми основної заборгованості у розмірі 165 600 грн., пені у розмірі 25 452,49 грн., 3% річних у  розмірі 2 381,92 грн., інфляційної складової у розмірі 24 636,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промпоставка" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 165 600 грн., пені у розмірі 25 452,49 грн., 3% річних у  розмірі 2 381,92 грн., інфляційної складової у розмірі 24 636,51 грн.
У відповіді на доповнення до відзиву на позов позивач фактично зменшив розмір позовних вимог. Позивач зазначив, що під час судового розгляду відповідачем було частково сплачено суму основного боргу, станом на 28.03.2023 сума основної заборгованості відповідача перед позивачем, за розрахунком останнього, становить 149  000 грн.
За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 149 000 грн., пеню у розмірі 25 452,49 грн., 3% річних у  розмірі 2 381,92 грн. та інфляційну складову у розмірі 24 636,51 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 2200426 від 08.02.2022.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2023 позов задоволено.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпоставка" суму основної заборгованості у розмірі 149 000 грн., пеню у розмірі 25 452,49 грн., 3% річних у розмірі 2 381,92 грн., інфляційну складову у розмірі 24 636,51 грн., витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3  022,06 грн.
Не погодившись із зазначеним рішенням в частині стягнення 16 600,00 грн основного боргу, 25 452,49 грн пені, 2381,82 грн трьох відсотків річних, 24 636,51 грн. інфляційних втрат, а всього в сумі 69 070,82 грн., до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів", в якій, з посиланням на порушення при його ухваленні норм матеріального і процесуального права, нез`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення господарського суду в оскаржуваній частині скасувати, та закрити провадження у справі в частині стягнення 16 600,00 грн основного боргу на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, в частині стягнення 132 400,00 грн основного боргу залишити без змін, в частині стягнення 25 452,49 грн пені, 2381,82 грн трьох відсотків річних, 24 636,51 грн. інфляційних втрат - рішення суду скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у позові; витрати позивача зі сплати судового збору розподілити у відповідності до норми ч.1 ст.130 ГПК України з огляду на визнання позову відповідачем в частині основного боргу. 
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що посилання суду першої інстанції на пункт 11 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого Рішенням Ради адвокатів України від 17.11.2012 року №36, є дивним. Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, яке затверджено Рішенням Ради адвокатів України від 17.11.2012 року №36 із змінами та доповненнями, втратило чинність на підставі пункту 6 Рішення Ради адвокатів України від 12.04.2019 року №41, крім Додатка №1 до нього, та пункту 18 цього Положення, які діяли до 01 січня 2022 року.
Крім того, пункт 11 Положення №36 містив зовсім інший припис, а ніж той, який наведено в оскаржуваному судовому рішенні.
Висновки суду першої інстанції про те, що:
- електронний ордер на надання правничої (правової допомоги) серії АЕ №1180604 від 16.02.2023 року не відповідає типовій формі ордеру, яка затверджена Положенням про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 року №41;
- цей електронний ордер не містить всіх необхідних реквізитів ордеру, зокрема: серії, порядкового номера ордера; назви органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, а також двовимірного штрих-коду (QR-код) з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ,
не відповідають фактичним обставинам та нормі ч.8 ст.60 ГПК України, приписам пунктів 25, 26 та 28 Положення про ЄСІТС і суперечать нормам ч.ч.1 та 2 ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» із змінами, приписам пп.11.6.1 пункту 11.6 «Правовий статус довіреностей та ордерів, наданих та оформлених засобами ЕС» розділу 11 Інструкції користувача Електронного кабінету ЄСІТС.
Зазначає, що з умов пункту 2 Специфікації №1 випливає, що:
1. Покупець сплачує за товар протягом 7 календарних днів від дня його поставки, якщо в цей строк Постачальник надасть повний пакет документів за пунктом 3.5 договору поставки, в тому числі складе електронну податкову накладну, зареєструє її в ЄРПН та надасть Покупцю через систему електронного документообігу (Мe.Dос, OPZ тощо).
2. Якщо Постачальник у цей семиденний календарний строк не складе електронної податкової накладної, не зареєструє її в ЄРПН та не надасть Покупцю через систему електронного документообігу (Мe.Dос, OPZ тощо), у Покупця виникає обов`язок оплатити вартість поставленого товару поза межами цих 7 календарних днів, але негайно - на наступний день після реєстрації електронної податкової накладної, складеної Постачальником, у ЄРПН та НАДАННЯ її Покупцю, адже за пунктом 3.5 договору поставки направлення Покупцю через систему електронного документообігу зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної за відповідною господарською операцією є договірним обов`язком Постачальника, і зареєстрована податкова накладна входить до повного пакету документів, який Постачальник за умовою пункту 2 Специфікації №1 зобов`язаний надати Покупцю для здійснення оплати за товар.
Постачальник в силу норми ст.629 ЦК України був зобов`язаний виконати свій господарський обов`язок з надання саме такого пакету, який цим пунктом договору поставки передбачений.
Відтак, висновок господарського суду інстанції про те, що умова реєстрації позивачем податкових накладних є додатковою умовою та жодним чином не впливає на відлік строку оплати є неправильним. 

Також апелянтом наведено клопотання про здійснення апеляційного провадження з урахуванням заяв відповідача, а саме: відзиву на позов від 16.02.2023, доповнень до відзиву від 06.03.2023, доповнень до відзиву від 14.04.2023. 
При цьому апелянт просить долучити до матеріалів справи та прийняти до розгляду належним чином засвідчені копії в PDF форматі: 
- електронного доказу: інформації з розділу "Історія генерування ордерів" з "Особистого кабінету адвоката" на офіційному веб-сайті НААУ; 
- паперового документу: ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1180604 від 13.02.2023. 
Зазначає, що ці докази доводять виконання представником відповідача адвокатом Василюхою Т.О. вимог процесуального закону щодо її повноважень на представництво інтересів АТ "НЗФ" у справі №904/2652/22 та повідомляє, що вказані докази не були надані Господарському суду Дніпропетровської області відповідно до ч.3 ст.80 ГПК України з огляду на те, що норма ч.8 ст.60 ГПК України передбачає право представника у разі подання ним заяви по суті в електронній формі додати до неї ордер в електронній формі, підписаний електронним підписом відповідно до Положення про ЄСІТС та Інструкції користувача Електронного кабінету ЄСІТС, і цим правом представник відповідача адвокат Василюха Т.О. й скористалася.
Клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів колегією суддів задоволено.

Позивач правом, передбаченим ст. 265 ГПК, не скориставався, відзив на апеляційну скаргу не надав. У судовому засіданні представник позивача заперечив щодо задоволення апеляційної скарги.  

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Іванова О.Г. (доповідач), судді - ОСОБА_1, Дармін М.О.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 15.05.2023 здійснено запит матеріалів справи №904/2652/22 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
19.05.2023 матеріали справи №904/2652/22 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.05.2023 (суддя - доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу відповідача залишено без руху через неподання останнім доказів оплати судового збору у встановленому порядку і розмірі (визначена доплата в сумі 293,20 грн), а також доказів направлення скарги позивачу листом з описом вкладення. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2023 (у складі колегії суддів: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., ОСОБА_1) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2023 у справі №904/2652/22; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 05.07.2023.
04.07.2023 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/2652/22 у зв`язку з відпусткою судді Дарміна М.О.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2023, справу №904/2652/22 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Коваль Л.А., ОСОБА_1, якою справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 18.09.2023.
15.09.2023 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/2652/22 у зв`язку з рішенням ВРП від 20.07.2023 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Центрального апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2023, справу №904/2652/22 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Коваль Л.А., Верхогляд Т.А.
В судовому засіданні 18.09.2023 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промпоставка" (надалі - постачальник) та Акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (надалі - покупець) було укладено договір поставки № 2200426 від 08.02.2022 (надалі - договір).
Відповідно до п. 12.1 договору, даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх підписів печатками. Строк дії договору закінчується через один календарний рік із дати його укладання, але не раніше повного виконання зобов`язань сторонами. 
Пунктом 1.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товар (повне найменування, а також марка, вид. сорт, номенклатура, асортимент, кількісні та якісні характеристики, код за УКТ ЗЕД за Державним класифікатором продукції і послуг), ціна та інше якого вказується у специфікації (додатку) до цього договору (надалі - товар), що є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити його вартість у порядку і за умовами, передбаченими цим договором.
Згідно з п. 2.1 договору, детальна інформація про кількісні та якісні характеристики товару міститься у специфікаціях (додатках) до цього договору.
На виконання умов договору між сторонами було підписано специфікацію № 1/2200427 від 08.02.2022, у якій погоджено найменування, кількість, ціну товару тощо. Загальна сума товару за специфікацію № 1/2200427 склала 428 490 грн.
Позивач виконав умови договору, 17.02.2022 поставив відповідачу товар на загальну суму 165 600 грн., що підтверджується видатковою накладною № 36 від 17.02.2022.
Відповідно до п. 4.6 договору, порядок оплати, форма та строки розрахунків вказуються в специфікаціях (додатках) до цього договору.
У п. 2 специфікації сторонами було визначено, що покупець здійснює оплату вартості поставленого постачальником товару протягом 7 календарних днів із дати поставки товару, за умови відсутності зауважень покупця до якості та кількості товару, що підтверджено актом прийому - передачі, підписаного сторонами, та надання повного пакета документів згідно з п. 3.5 цього договору.
Позивач наполягає на тому, що, з урахуванням вказаних умов договору, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару настав 24.02.2022.
Однак, відповідач, за твердженням позивача порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив поставлений товар у встановлені строки. 
Позивач вказав, що після звернення до суду з цим позовом покупцем частково було сплачено вартість поставленого товару на суму 16     600 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 268760 від 02.03.2023.
За таких обставин, за розрахунком позивача, у відповідача утворилась заборгованість зі сплати вартості поставленого товару у розмірі 149  000 грн.
За порушення відповідачем строків виконання грошових зобов`язань позивачем було нараховано відповідачу до сплати пеню у розмірі 25 452,49 грн., 3% річних у  розмірі 2 381,92 грн. та інфляційну складову у розмірі 24 636,51 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що станом на час розгляду справи доказів сплати основної заборгованості у сумі 149  000 грн. від представників сторін не надійшло та матеріали справи не містять.
Суд, перевіривши розрахунок штрафу, пені, 3% річних та інфляційних втрат визнав його правильним.
В той же час, судом першої інстанції не прийнята до розгляду правова позиція захисту інтересів відповідача - його заперечення проти позовних вимог ТОВ «ПРОМПОСТАВКА», які викладені в заявах по суті - відзиву на позовну заяву від 16.02.2023 року (вх. №8014/23 від 16.02.2023 року), доповнення до відзиву від 06.03.2023 року (вх. №10798/23 від 06.03.2023 року), доповнення до відзиву від 14.04.2023 року (вх. №18338/23 від 14.04.2023 року), підписаних електронним підписом представником АТ НЗФ адвокатом Василюхою Т.О. на підставі електронного документу - електронного ордеру на надання правничої (правової допомоги) серії АЕ №1180604 від 13.02.2023 року та поданих до Господарського суду Дніпропетровської області у вигляді електронних документів через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).
Підставою такої процесуальної поведінки суду І інстанції є його висновок про те, що:
- електронний ордер на надання правничої (правової допомоги) серії АЕ №1180604 від 16.02.2023 року не відповідає типовій формі ордеру, яка затверджена Положенням про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 року №41, та не містить всіх необхідних реквізитів ордеру, зокрема: серії, порядкового номера ордера; назви органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності; двовимірного штрих-коду (QR- код) з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ;
- в ордері від 16.02.2023 року міститься посилання на ордер №АЕ 1180604 від 13.02.2023 року, але такий ордер до суду не надано;
- довіреність на ім`я Кузнєцова О.М., яка сформована відповідачем в Електронному суді не містить підпис довірителя.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог з наступних мотивів.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.
Правовідносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Аналогічні приписи містяться у статті 265 Господарського кодексу України відповідно до якої за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і  сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.
Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки товару, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено, що Позивач виконав умови договору, 17.02.2022 поставив відповідачу товар на загальну суму 165 600,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 36 від 17.02.2022, підписаною представником Відповідача Менщиковим; дорученням Відповідача № 96 від 15.02.2022, виданим Менщикову Г.А. на отримання від Позивача товару; товарно-транспортною накладною № Р36 від 17.02.2022 (а.с. 30-33.,  
Відповідач факт отримання товару за вищевказаною видатковою накладною не заперечив.
Вищезазначена видаткова накладна має такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми), дату складання, назва та код підприємства одержувача, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, підписи осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції та відповідальні за її оформлення, а також печатку підприємства відправника. Накладна має посилання на Договір поставки.
Таким чином, надана накладна відповідає вимогам встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та засвідчує встановлений факт здійснення господарської операції та договірних відносин, а саме факт поставки Продавцем товару Покупцю на загальну суму 165 600,00  грн..
Вказаний товар був прийнятий Відповідачем, що підтверджується підписом представника отримувача (Відповідача) на відповідній накладнії без зауважень та заперечень.
При отриманні товару Відповідачем не подавалось жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за договором зобов`язань з поставки товару, в тому числі щодо неналежної якості та неналежної комплектності.

Відповідно до частини 1  статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний  сплатити  продавцеві повну ціну переданого товару.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до п. 4.6 договору, порядок оплати, форма та строки розрахунків вказуються в специфікаціях (додатках) до цього договору.
У п. 2 специфікації сторонами було визначено, що покупець здійснює оплату вартості поставленого постачальником товару протягом 7 календарних днів із дати поставки товару, за умови відсутності зауважень покупця до якості та кількості товару, що підтверджено актом прийому - передачі, підписаного сторонами, та надання повного пакета документів згідно з п. 3.5 цього договору.
З урахуванням вказаних умов договору, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару настав 24.02.2022.
Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив поставлений товар у встановлені строки. 
Покупцем частково було сплачено вартість поставленого товару на суму 16  600 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 268760 від 02.03.2023.
За таких обставин, у Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" утворилась заборгованість перед Товариством у розмірі  з обмеженою відповідальністю "Промпоставка" 149  000 грн.
А отже, позовні вимоги про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 149     000 грн. є обґрунтованими та правомірно задоволені господарським судом.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що строк виконання зобов`язання з оплати поставленого товару не настав, у зв`язку з ненаданням позивачем доказів того, що постачальником було передано  покупцю повний пакет документів, передбачений п. 3.5 договору, зокрема, електронної податкової накладної, є безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до п. 3.5. договору поставки Постачальник зобов`язаний у граничні терміни, що встановлені нормою пункту 201.10 ст.210 ПК України, скласти електронну податкову накладну відповідно до вимог чинного законодавства України, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) та направити Покупцю через систему електронного документообігу (M-E.doc, OPZ тощо) 
У п. 2 специфікації сторонами було визначено, що покупець здійснює оплату вартості поставленого постачальником товару протягом 7 календарних днів із дати поставки товару, за умови відсутності зауважень покупця до якості та кількості товару, що підтверджено актом прийому - передачі, підписаного сторонами, та надання повного пакета документів згідно з п. 3.5 цього договору.
Відповідно до ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві. 
В той же час, заявником апеляційної скарги не надано суду доказів, що при прийнятті товару Відповідачем заявлялось про відсутність будь-яких товаросупровідних документів, які Постачальник не передав до початку приймання Покупцем товару або що Відповідачем виставлялися позивачу претензії щодо не передання відповідних документів на отриманий товар після його прийняття, зокрема щодо відсутності податкової накладної. 

Крім того, згідно з п. 5.4.1 Договору товар, що не відповідає умовам цього Договору, залишається у покупця на відповідальному зберіганні до моменту прийняття ним рішення відповідно до розділу 5 цього Договору.
Виходячи зі змісту ст.ст. 688 та 690 ЦК України, товари, від яких покупець відмовився, повинні прийматися ним на відповідальне зберігання. 
Однак докази відмови від приймання поставленого товару чи його прийняття на зберігання відповідачем через невиконання позивачем обов`язку з надання повного пакету документів, визначеного  в п. 3.5 Договору, суду не надані та у матеріалах справи вони також відсутні. 

Згідно з абзацом другим п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. 
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.
Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем за поставкою товару на загальну суму 165 000,00 грн. складено податкову накладну № 21, яка 17.02.2022 зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідним штемпелем на податковій накладній, копії якої містяться в матеріалах справи (а.с. 63).  
Відповідно до абз. 3 п. 18 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою КМУ № 1246 від 29.12.2010 квитанція про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування, щодо яких прийнято рішення про їх реєстрацію, одночасно надсилається постачальнику (продавцю) та отримувачу (покупцю) - платнику податку.
Отже, направлення податкових накладних здійснюється автоматично за допомогою програмного забезпечення.
Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги про не направлення Позивачем відповідачу електронної податкової накладної за поставкою товару на загальну суму 165 000,00 грн. спростовуються матеріалами справи. 

Колегія суддів зауважує, що видаткова накладна є первинним бухгалтерським документом в розумінні ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", що підтверджує факт вчинення господарської операції.
Матеріалами справи підтверджено, що видаткова накладна підписана представником Відповідача без будь-яких зауважень стосовно відсутності супровідних документів на товар, а матеріали справи не містять будь-яких доказів звернення Відповідача до Позивача з приводу відсутності будь-яких супроводжувальних документів на товар, в тому числі сертифікатів, посвідчень, паспортів, тощо.
Отже, суд апеляційної інстанції, керується "презумпцією належного виконання зобов`язань", передбаченою ч. 5 ст.12 ЦК України та вважає, що зобов`язання Продавця з поставки та передання повного пакету документів на товар, в тому числі сертифікатів, посвідчень, паспортів, тощо виконано належним чином.

Відповідно до ст.ст. 13, 14 ЦК України цивільні права і обов`язки здійснюються та виконуються у межах, наданих договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускається зловживання правами.
За таких обставин, ухилення від оплати отриманого товару з вищезазначених підстав не відповідає таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність. Обов`язок Покупця з оплати товару виникає безпосередньо з факту здійснення Постачальником поставки обладнання та прийняття його Покупцем.
Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Оскільки Відповідач не надав суду доказів виконання обов`язку з оплати отриманого від позивача товару, строк виконання якого настав, а викладені ним заперечення є необґрунтованими, господарський суд прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 149 000,00 грн. основної заборгованості за Договором поставки.

Пунктом 10.3.1 договору встановлено, що у випадку порушення строків оплати за поставлений товар, зазначених у договорі та специфікації до нього, більше ніж 10 календарних днів покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення від суми несплаченого товару, починаючи з 11-ого календарного дня такого прострочення.
Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
На підставі пункту 10.3.1 договору позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 07.03.2022 по 18.08.2022 у розмірі  25 452,49 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач нарахував відповідачу до сплати 3% річних у розмірі 2 381,92 грн. за період з 25.02.2022 по 18.08.2022 та інфляційну складову у розмірі 24 636,51 грн. за період з 25.02.2022 по 18.08.2022 (фактично за період з березня по липень 2022 року).

На підставі викладеного, враховуючи розрахунок Позивача (межі зазначеного ним періоду), дні фактичної сплати Відповідачем суми боргу, положення  частини п`ятої ст. 254 Цивільного кодексу України, колегія суддів відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат прийшла до висновку, що Позивачем правомірно заявлено до стягнення та місцевим господарським судом правильно задоволено позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 25 452,49 грн пені за загальний період з 07.03.2022 по 18.08.2022; 2 381,92 грн річних за загальний період з 25.02.2022 по 18.08.2022 та 24 636,51 грн інфляційних втрат за період з березня по липень 2022 року, нарахованих у відповідності із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання з боку Відповідача мало місце.

Колегія суддів не погоджується з висновком господарського суду про те, що відзив на позов та доповнення до відзиву від імені Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" підписані особою, повноваження якої не підтверджені належними доказами, з огляду на наступне.
Відповідно до норми ч.1 ст.6 ГПК України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система (в подальшому - ЄСІТС).
За нормою ч.4 ст.6 ГПК України ЄСІТС відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Згідно із нормою ч.6 ст.6 ГПК України, зокрема, адвокати в обов`язковому порядку реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІТС.
За абзацом другим ч.8 ст.6 ГПК України особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІТС, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою ЄСІТС, з використанням власного електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Особливості використання електронного підпису в ЄСІТС визначаються Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (абзац третій ч.8 ст.6 ГПК України).
Згідно із ч.1 ст.45 ГПК України сторонами в судовому процесі, зокрема, є позивачі та відповідачі.
Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу (ч.4 ст.45 ГПК України).
За нормою ч.1 ст.56 ГПК України, зокрема, сторона, а отже й відповідач, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст.58 ГПК України).
За нормою ч.4 ст.60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до ч.8 ст.60 ГПК України у разі подання представником заяви по суті в електронній формі, він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, підписані електронним підписом відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/ або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Приписами розділу 5 Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, яке затверджено Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 року №1845/0/15-21, із змінами, (в подальшому - Положення про ЄСІТС), визначено, що:
5.4) електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, який містить обов`язкові реквізити;
5.5) ідентифікаційні дані особи для адвокатів - номер та дата видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю;
5.12) підписувач/підписувачі (рішення, судового рішення, іншого документа) - особа або особи, які відповідно до норм законодавства мають підписати відповідний документ;
права користувача - сукупність дій, які користувач має право здійснювати в підсистемах ЄСІТС після своєї автентифікації, в тому числі відповідно до диференційованих прав доступу.
За пунктом 13 Положення про ЄСІТС для автентифікації в Електронному кабінеті користувач використовує чинний сертифікат відкритого ключа та особистий ключ кваліфікованого електронного підпису, що зберігається на захищеному носії особистих ключів або на звичайному носії інформації.
Використання особистих ключів користувачами, а також створення ними кваліфікованого електронного підпису здійснюються в порядку, визначеному Законом України «Про електронні довірчі послуги», з особливостями, встановленими цим Положенням. Відмова користувача від отримання або використання особистих ключів кваліфікованого електронного підпису, їх використання з порушенням зазначених нормативних актів позбавляє його права доступу до ЄСІТС.
Процесуальні документи та докази можуть подаватися до суду в електронній формі, а процесуальні дії - вчинятися в електронній формі виключно за допомогою ЄСІТС з використанням власного кваліфікованого електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису, за винятком випадків, передбачених процесуальним законом (пункт 16 Положення про ЄСІТС).
Підсистема «Електронний суд» (Електронний суд) - підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи (пункт 24 Положення про ЄСІТС).
За пунктом 25 Положення про ЄСІТС процесуальні та інші документи, зокрема, пов`язані з розглядом справ у суді можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми «Електронний
суд».
Електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС (пункт 26 Положення про ЄСІТС).
Дата та час підписання документа в Електронному суді, а також дата та час його надсилання автоматично зберігаються і не підлягають корегуванню (пункт 28 Положення про ЄСІТС).
Верховний суд ще у постанові від 06.08.2020 року в справі №160/1841/19 зазначив, що документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням ЄСІТС, за винятком випадків, визначених процесуальними законами. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням ЄСІТС шляхом заповнення форм процесуальних документів.
З Інструкції з використання підсистеми «Електронний кабінет» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що затверджена наказом ДП «ЦСС» від 22.09.2021 року №2021 та розміщена на вебсторінці технічної підтримки користувачів ЄСІТС за вебадресою https://wiki.court.gov.ua, (в подальшому - Інструкція користувача Електронного кабінету ЄСІТС), вбачається, що у профілю користувача Електронного кабінету ЄСІТС, якщо він є адвокатом, у вкладці «Особисті дані» має бути встановлена відмітка у прапорці «Адвокат» (розділи 6 та 9 Інструкції користувача Електронного кабінету ЄСІТС).
За пп.11.5.1 пункту 11.5 «Оформлення ордерів» розділу 11 Інструкції користувача Електронного кабінету ЄСІТС користувачі, які підтвердили свої повноваження адвоката, мають можливість видати ордер на конкретну справу для отримання доступу до документів по справі та загальний ордер (без вказання номера справи), який спрощує та прискорює процес подачі заяв до суду.
Згідно із пп.11.5.2 пункту 11.5 «Оформлення ордерів» розділу 11 Інструкції користувача Електронного кабінету ЄСІТС для створення ордеру виконуються наступні дії:
перехід до пункту меню «Довіреності»;
натискання кнопки «Створити ордер»;
заповнення обов`язкових полів для надання ордеру на конкретну справу;
проставлення відмітки у відповідному полі «Без номеру», якщо номер договору відсутній;
встановлення відмітки «Справа».
Разом з тим адвокат-користувач не може створити ордер, якщо у базі даних суду відсутній, зокрема ЄДРПОУ юридичної особи або її ідентифікаційний код в ЄДРПОУ внесено некоректно, оскільки даний функціонал перевіряє наявність учасника в зазначеній справі та коректність внесеного ЄДРПОУ.
Крім того, ордер створити неможливо й у випадку наявності у клієнта-користувача зареєстрованого кабінету Електронного суду. В цьому випадку клієнт-користувач повинен надати адвокату доступ до справи за допомогою функціоналу довіреностей (пп.11.5.3 пункту 11.5 «Оформлення ордерів» розділу 11 Інструкції користувача Електронного кабінету ЄСІТС).
За пп.11.5.5 пункту 11.5 «Оформлення ордерів» розділу 11 Інструкції користувача Електронного кабінету ЄСІТС при подачі заяви на першому кроці з`являється новий пункт «Електронний ордер». При цьому адвокат-користувач встановлює необхідну позначку та обирає у переліку необхідний ордер. На кроці «Заявник» всі дані щодо заявника автоматично заповнюються інформацією, яка попередньо зазначена в ордері.
Обраний на початку формування заяви ордер автоматично завантажується до додатків сформованої заяви (пп.11.5.6 пункту 11.5 розділу 11«Оформлення ордерів» розділу 11 Інструкції користувача Електронного кабінету ЄСІТС).
Відповідно до пп.11.6.1 пункту 11.6 «Правовий статус довіреностей та ордерів, наданих та оформлених засобами ЕС» розділу 11 Інструкції користувача Електронного кабінету ЄСІТС електронні довіреності та ордери надаються та оформлюються засобами ЕС у відповідності до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та їх юридична сила не може бути заперечена виключно через те, що вони мають електронну форму.
На практиці адвокатом-користувачем Електронного кабінету ЄСІТС електронний ордер на надання правничої (правової) допомоги створюється та оформлюється із додержанням приписів Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги (нова редакція), яке затверджено Рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 року №41.
При цьому, дата і час генерації ордера в «Особистому кабінеті адвоката» на офіційному веб-сайті НААУ можуть не збігатися із датою формування електронного ордеру шляхом заповнення відповідної форми та його підпису в Електронному суді.
Разом з тим, перевірка повноважень адвокатів на вчинення тих чи інших дій проводиться через інтеграцію Єдиного реєстру адвокатів України з Електронним судом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.12.2018 в справі №9901/736/18 відзначила, що адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої правової допомоги (ст.400-1 КК України).

З матеріалів справи №904/2652/22 в електронному вигляді вбачається, що:
- представником відповідача АТ НЗФ в цій справі є адвокат Василюха Тетяна Олександрівна, яка є користувачем Електронного суду; її офіційна адреса vasilyukha.ta@gmail.com зареєстрована в ЄСІТС; в її профілю користувача Електронного суду ЄСІТС у вкладці «Особисті дані» наявна відмітка «Адвокат»;
- відповідач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ» (ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 00186520) не є користувачем Електронного суду;
- представництво інтересів відповідача АТ НЗФ в цій справі адвокатом Василюхою Т.О. здійснювалося на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1180604, згенерованого в «Особистому кабінеті адвоката» на офіційному веб- сайті НААУ;
- в Електронному суді ордер на надання правничої (правової) допомоги в справі №904/2652/22 сформований шляхом заповнення відповідної форми та підписаний адвокатом Василюхою Т.О. удосконаленим електронним підписом 16.02.2023 року.

З цього ордеру вбачається, що в ньому міститься:
- серія, номер та дата видачі (генерації) ордеру на надання правничої (правової) допомоги, згенерованого в «Особистому кабінеті адвоката» адвоката Василюхи Т.О. на офіційному веб-сайті НААУ, а саме: серія АЕ №1180604 від 13.02.2023 року;
- номер та дата договору про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Василюхою Т.О. та АТ НЗФ, а саме: №3/1504127 від 01.08.2015 року;
- уповноваження відповідачем адвоката Василюхи Т.О. на надання йому правової допомоги у судах з єдиним унікальним номером справи №904/2652/22;
- дата формування та підпису в Електронному суді сформованого адвокатом Василюхою Т.О. за відповідною формою електронного ордеру - 16.02.2023 року.
Вказаний електронний ордер автоматично додано до заяв по суті: відзиву на позовну заяву від 16.02.2023 року (вх. №8014/23 від 16.02.2023 року), доповнення до відзиву від 06.03.2023 року (вх. №10798/23 від 06.03.2023 року), доповнення до відзиву від 14.04.2023 року (вх. №18338/23 від 14.04.2023 року), які підписані удосконаленим електронним підписом адвоката Василюха Т.О. та подані до Господарського суду Дніпропетровської області в справу №904/2652/22 з використанням ЄСІТС.

Колегія суддів зауважує, що:
- електронний ордер, сформований в Електронному суді шляхом заповнення відповідної форми, не може містити двовимірного штрих-коду (QR-код) з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ.
Такий функціонал відсутній в Електронному суді. Наявність двовимірного штрих-коду (QR-код) з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ на електронному ордері, сформованого в Електронному суді за відповідною формою, не передбачена ані Положенням про ЄСІТС, ані Інструкцією користувача Електронного кабінету ЄСІТС;
- за нормою ч.1 ст.7 Закону України від 22.05.2003 року №851-ІУ «Про електронні документи та електронний документообіг» із змінами оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги»;
- з огляду на вказану норму Закону та пп.12.9 пункту 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги датою видачі ордеру є дата його генерації в «Особистому кабінеті адвоката» на офіційному веб-сайті НААУ, яка, у свою чергу, може і не співпадати з датою накладання електронного підпису на його електронному примірнику, сформованого та підписаного відповідно до пунктів 25, 26, 28 Положення про ЄСІТС;
- ані Положення про ЄСІТС, ані Інструкція користувача Електронного суду ЄСІТС не містять вимоги щодо співпадіння дати видачі (генерації) ордеру із датою створення та підписання електронним підписом електронного ордеру в Електронному суді ЄСІТС;
- дата та час підписання документу в Електронному суді не можуть бути скореговані під фактичну дату видачі (генерації) ордеру через «Особистий кабінет адвоката» на офіційному веб-сайті НААУ;
- 16.02.2023 року є датою підписання документу - ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1180604 від 13.02.2023 року в Електронному суді ЄСІТС;
- норма ч.8 ст.60 ГПК України не вимагає від представника у випадку подання заяв по суті в електронній формі із доданням ордеру в електронній формі, які підписані електронним підписом відповідно до Положення про ЄСІТС та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), обов`язкового додання ордеру у паперовій чи електронній формах, а також їх копій, підписаних за межами ЄСІТС;
- за нормою ч.ч.1 та 2 ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги, що висновки суду першої інстанції про те, що:
- електронний ордер на надання правничої (правової допомоги) серії АЕ №1180604 від 16.02.2023 року не відповідає типовій формі ордеру, яка затверджена Положенням про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 року №41;
- цей електронний ордер не містить всіх необхідних реквізитів ордеру, зокрема: серії, порядкового номера ордера; назви органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, а також двовимірного штрих-коду (QR-код) з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ
не відповідають фактичним обставинам та нормі ч. 8 ст.60 ГПК України, приписам пунктів 25, 26 та 28 Положення про ЄСІТС і суперечать нормам ч.ч.1 та 2 ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» із змінами, приписам пп.11.6.1 пункту 11.6 «Правовий статус довіреностей та ордерів, наданих та оформлених засобами ЕС» розділу 11 Інструкції користувача Електронного кабінету ЄСІТС.
За пунктом 7 Положення про ордер на надання правничої (правової) облік згенерованих ордерів здійснюється автоматично системою управління електронної бази даних Єдиного реєстру адвокатів України. Історія генерування ордерів відображається у відповідному розділі «Особистого кабінету адвоката» на офіційному веб-сайті НААУ та у адміністративній частині електронної бази даних ЄРАУ.
Тож, на підтвердження генерації 13.02.2023 року ордеру серії АЕ №1180604 адвокатом Василюхою Т.О. відповідач надає у вигляді файлів в PDF форматі інформацію з розділу «Історія генерування ордерів» з «Особистого кабінету адвоката» на офіційному веб-сайті НААУ та копії паперового документу - ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1180604 від 13.02.2023 року.

У частині 3 ст. 277 ГПК України перелічені випадки порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. 
          В той же час, такої обов`язкової підстави для скасування судового рішення, як не прийнята господарським судом до розгляду правової позиція відповідача - його заперечення проти позовних вимог, які викладені в заявах по суті - відзиву на позовну заяву та доповненнях до відзиву, частина 3 ст. 277 ГПК України не містить.
При цьому колегія суддів зазначає, що не зважаючи на те, що судом першої інстанції не прийняті до розгляду заперечення відповідача проти позовних вимог в частині стягнення господарської санкції (пені), трьох процентів річних та інфляційних втрат, ним в оскаржуваному рішенні ці заперечення фактично проаналізовано та за наслідками аналізу відхилено.
          Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Оскільки не прийняття господарським судом до розгляду правової позиція відповідача - його заперечення проти позовних вимог, які викладені в заявах по суті - відзиві на позовну заяву та доповненнях до відзиву не призвело до неправильного вирішення справи, то, відповідно, це порушення процесуального закону не може бути підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що  розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми процесуального права (за виключенням ч. 8 ст.60 ГПК України), що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
Заява Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", наведена у апеляційній скарзі про те, що витрати позивача зі сплати судового збору необхідно розподілити у відповідності до норми ч.1 ст.130 ГПК України з огляду на визнання позову відповідачем в частині основного боргу, задоволенню не підлягає через відсутність відповідної заяви позивача.
          Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284  ГПК України, суд                                                                 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2023 у справі №904/2652/22 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2023 у справі №904/2652/22 - залишити без змін.
Судові витрати Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 28.09.2023.
         
Головуючий суддя                                                                                 О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                    Л.А. Коваль

Суддя                                                                                                               Т.А. Верхогляд