УХВАЛА

09 серпня 2023 року 
м. Київ

справа № 600/3996/22-а
адміністративне провадження № К/990/27041/23 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бобика Йосифа Богдановича на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Карпатського округу про визнання протиправним і скасування рішення, 
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції Карпатського округу, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Державної екологічної інспекції Карпатського округу від 10 листопада 2022 року №398-о «Щодо повідомлення про зміну істотних умов державної служби ОСОБА_1 ».
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2023 року, у   позові відмовлено. 
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, представник ОСОБА_1 - адвокат Бобик Й.Б. через підсистему "Електронний суд" звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою. 
Ухвалами Верховного Суду від 20 липня 2023 року та 31 липня 2023 року касаційній скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Бобик Й.Б. повернуті на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, оскільки у поданих касаційних скарг не були викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
03 серпня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бобик Й.Б. через підсистему "Електронний суд" втретє надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2023 року.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України  підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої  статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328 цього Кодексу  підстави (підстав).
Зі змісту поданої касаційної скарги вбачається, що вона подана на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Представник позивача зазначив, що необхідно врахувати правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справа № 754/8595/17, де зазначено, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.
Верховний Суд наголошує, що оскаржуючи судове рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судом було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у подібних правовідносинах. 
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.
Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом апеляційної інстанції у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Проте у поданій касаційній скарзі скаржником лише зазначено про постанову Верховного Суду, однак не обґрунтовано подібність правовідносин у цій справі та у зазначеній скаржником справі, а також не зазначено конкретної норми права, щодо якої викладений висновок Верховного Суду щодо її застосування.
Отже, з огляду на викладене, за такого правового обґрунтування касаційної скарги, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Також касаційна скарга скаржником подана на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України. 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Бобик Й.Б. указав про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформованого у постанові Верховного Суду у справі №160/9533/19 та застосованого судом апеляційної інстанції у цій справі.
Перевіривши викладені доводи щодо необхідності відступлення від висновків Верховного Суду слід зазначити, що причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, помилковість, незбалансованість, неузгодженість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин в певній сфері або їх правового регулювання.
З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти
внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.
Проте мотиви скаржника зводяться в цілому до незгоди із застосованими судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, натомість належних доводів наявності підстав для відступлення від цих висновків, які викладені у наведеній постанові скаржник не наводить.
Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 2 частини другої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження судових рішень. 
Інші аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та неповного з`ясування обставин справи судами, що виключає можливість їхнього перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, межі якого визначені статтею 341 КАС України.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.    
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
При цьому, з урахуванням змін до  КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої  статті 332 КАС України  касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.    
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей  328,  330,  332,  359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бобика Йосифа Богдановича на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Карпатського округу про визнання протиправним і скасування рішення - повернути особі, яка її подала.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному   статтею 251 КАС України.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	                     Н.А. Данилевич