У Х В А Л А
Іменем України 
21 липня 2023 року
м. Київ
справа № 307/1528/22
провадження № 61-8649ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Кухтою Ольгою Василівною, на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 вересня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 травня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,
В С Т А Н О В И В :
У травні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 2 047 843,00 грн.
Короткий зміст заяви
25 серпня 2022 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на незакінчений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 (13 % готовності), та незакінчений будівництвом шестиквартирний житловий будинок, загальною площею 1 200,00 кв. м, на АДРЕСА_1 (50 % готовності), власником яких, згідно з договорами купівлі - продажу від 15 червня 1998 року та від 13 червня 2001 року № 12 є ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду по суті спору.
Заява обґрунтована тим, що 06 жовтня 2021 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кошти для добудови житлових будинків на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 . Проте матеріали незакуплені та роботи не виконуються. Ці кошти відповідачка з братом використовують для закупівлі оптових партій цукру та реалізації на території області. 
Крім цього, відповідачка вчиняє підготовчі дії для реалізації об`єктів незавершеного будівництвом нерухомого майна, розташованих у АДРЕСА_1 , шляхом викупу земельних ділянок із комунальної власності у приватну. 
Отже, відповідачка умисно уникає повернення боргу, вчиняє дії, які унеможливлять у майбутньому стягнути борг за рахунок реалізації виконавчим органом незавершеного будівництва багатоквартирних житлових будинків до того, як буде винесено судове рішення про стягнення боргу і таке буде звернено до виконання. 
Згідно з висновками про вартість незавершеного будівництва багатоквартирних житлових будинків на АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 їхня вартість становить 1 876 923,00 грн та 97 671,62 грн.
За таких обставин існує очевидна небезпека завдання шкоди позивачу неповерненням грошей, у тому числі за рахунок продажу майна боржника, що  може зробити неможливим виконання судового рішення.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 вересня 2022 року, залишену без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 04 травня 2023 року, заяву про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на незакінчений будівництвом житловий житловий будинок АДРЕСА_1 (13 % готовності), та незакінчений будівництвом шестиквартирний житловий будинок, загальною площею 1 200,00 кв. м на АДРЕСА_1 (50 % готовності), власником яких, згідно з договорами купівлі продажу від 15 червня 1998 року та від 13 червня 2001 року № 12 є ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду по суті спору.
Задовольнивши заяву, суди виходили з того, що відповідачка вчиняє підготовчі дії для реалізації об`єктів незавершеного будівництвом нерухомого майна, розташованих на АДРЕСА_1 , шляхом викупу земельних ділянок із комунальної власності у приватну. Відповідачка умисно уникає повернення боргу, вчиняє дії, які унеможливлять у майбутньому стягнути борг за рахунок реалізації виконавчим органом незавершеного будівництва багатоквартирних житлових будинків до того, як буде винесено судове рішення про стягнення боргу. 
Також, суди зазначили, що відповідачка отримала від позивача кошти у розмірі 2 047 843,00 грн для придбання будівельних матеріалів та виконання робіт з метою добудови житлових будинків на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , однак такі зобов`язання не виконує, отримані кошти не повертає, що є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.
Суди дійшли висновку, що існує реальна загроза неможливості ефективного захисту і поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а тому заява про забезпечення позову підлягає до задоволення.

Вимоги касаційної скарги
У червні 2023 року ОСОБА_1 через адвоката Кухту О. В. звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 вересня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 травня 2023 року, просив, скасувати оскаржувані судові рішення, відмовити у заяві ОСОБА_2 про забезпечення позову.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суду попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, оскільки спір у справі відсутній.
Заявник наголошує на тому, що зобов`язання з повернення коштів ще не настали, оскільки договором визначено, що повернення позики виникає після добудови та продажу будинків. Позивач не ініціював досторокове припинення чи розірвання договору позики у встановленому законом порядку.
Крім того, заявниця зазначила, що суди не дослідили правової природи договору, що укладений між сторонами, договір не є договором позики, а є змішаним договором і містить елементи як договору позики, так і елементи інвестиційного договору про спільну діяльність, з метою отримання прибутку.
Посилаючись на практику Верховного Суду, викладену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, провадження № 14-125цс20, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20, провадження № 12-90гс20.
Також, заявниця зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують необхідність застосування заходів забезпечення позову у цій справі, відсутні ризики невиконання рішення суду.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а  також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Згідно з абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Верховний Суд зауважує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19).
Під час оцінки зазначеної співмірності, необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року № 753/22860/17, провадження № 14-88цс20).
Задовольнивши заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що відповідач отримала від позивача кошти розмірі 2 047 843,00 грн для придбання будівельних матеріалів та виконання робіт з метою добудови житлових будинків на  АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , зобов`язання за договором позики не виконує, отримані кошти не повертає.
Позивач обґрунтував наявність зв`язку між заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача та предметом позову - стягнення коштів у розмірі 2 047 843,00 грн. 
Між сторонами існує спір, оскільки позивач просить стягнути з  відповідача отримані кошти, проте відповідачка не вживає жодних заходів щодо повернення цих коштів і їх не повертає.
Заявлені заходи забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами, з якими позивач звернувся до суду.
Верховний Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Частиною десятою статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Доводи заявниці щодо правової природи договору та правовідносин, які виникли між сторонами, є предметом оцінки під час розгляду справи по суті спору.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не впливають на законність і обґрунтованість судових рішень, а є лише незгодою заявниці з їхнім змістом.
У касаційній скарзі заявник посилається на неврахування висновків Великої Палати Верховного Суду.
Для визначення подібності правовідносин Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду у справах від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20, від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10, провадження № 14-197цс21, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, провадження № 14-125цс20, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20, провадження № 12-90гс20 сформульовані щодо загальних підстав застосування заходів забезпечення позову.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Доводи та аргументи, наведені ОСОБА_1 у касаційній скарзі, не дають підстав для висновків про незаконність оскаржуваних судових рішень, тому правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування, касаційна скарга є необґрунтованою.
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Кухтою Ольгою Василівною, на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 вересня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 травня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики відмовити. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     А. С. Олійник
         О. В. Ступак
         В. В. Яремко