Номер провадження: 33/813/1210/23
Справа № 521/12434/23 
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Котелевський Р. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2023 року                                                                 м. Одеса
       
Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 08.06.2023 року, якою, 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, 
встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнана винуватою у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн.
Згідно з оскарженою постановою, ОСОБА_1 , 28.04.2023 року, об 11:40 год., керувала автомобілем «Volkswagen Caddy» номерний знак « НОМЕР_1 », по шосе Київське 1, у місті Одесі, з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, від проведення огляду за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки автомобілю та проходження огляду у медичному закладі відмовилася, чим порушила вимоги п.2.5. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306.
Не погоджуючись з постановою місцевого суду  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та дослідженим доказам, просить скасувати постанову та закрити провадження у справі, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
Апеляційний розгляд проведено без участі ОСОБА_1 та її захисників: Заруднього І.В. та Комісар О.В., які будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явилися, клопотань про відкладення судового засідання не подавали. 
Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що учасники справи, будучи повідомленим про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді, не з`явилися, суд оцінює таку їх поведінку, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції. 
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого  в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. 
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Вивчивши матеріали адміністративної справи та долучені до справи докази;  перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що постанова судді першої інстанції є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.
Так, згідно з протоколом серії ААД №360464 від 28.04.2023 року, водій ОСОБА_1 , 28.04.2023 року, об 11:40 год. керувала автомобілем «Volkswagen Caddy», номерний знак « НОМЕР_1 », по шосе Київське 1 у місті Одесі, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проведення огляду з використанням приладу «Драгер» на місці зупинки автомобілю та проходження огляду у медичному закладі відмовилася, чим порушила вимоги п.2.5. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (а.с.1).
Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколом серії ААД №360464 від 28.04.2023 року (а.с.3); диском з відеозаписами обставин вчинення адміністративного правопорушення (а.с.5), а також направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.04.2023 року. 
Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №360464 від 28.04.2023 року ОСОБА_1 власноручно підписала без заперечень чи застережень.
Апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апелянта про те, що її вина ґрунтується лише на припущеннях працівника патрульної поліції, а протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудних камер працівників поліції є неналежними доказами, суд визнає неспроможними. 
З переглянутих судом відеозаписів просліджується чітка послідовність подій, які відбувались 28.04.2023 року, зокрема: на відеозаписі з бодікамер працівників поліції зафіксовано зупинку автомобілю під керуванням ОСОБА_1 за перевищення швидкості руху. 
Також з відеозапису вбачається, що на неодноразові пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру «Драгер», так і у медичному закладі, ОСОБА_1 відмовлялась, не заперечуючи при цьому, що на передодні вживала алкогольні напої.   
Зміст переглянутих відеозаписів спростовує доводи ОСОБА_1 стосовно зухвалого ставлення та тиск на неї з боку працівника патрульної поліції під час складання протоколу. 
Крім того, з відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 пропонувала працівникам поліції якось домовитись для залагодження ситуації, однак вказані спроби були зупинені поліцейськими шляхом попередження останньої про кримінальну відповідальність. 
Доводи апелянта про те, що працівники поліції їй не пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, апеляційний суд визнає неспроможними та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи відеозаписами, на яких зафіксовані обставини тих подій, а також направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.04.2023 року, в якому міститься підпис ОСОБА_1 про відмову від проходження огляду (а.с.4). 
Зі змісту апеляційної скарги  ОСОБА_1 вбачається, що остання фактично не заперечує того факту, що на відеозаписі зафіксована саме вона, за подій, які відбувались 28.04.2023 року, зокрема її спілкування з працівниками патрульної поліції.
Апеляційний суд вважає, що об`єктивних даних зафіксованих на відео достатньо для підтвердження факту вказаних в протоколі обставин, та не вбачає підстав для визнання відеозапису неналежним та недопустимим доказом. За наведених обставин, даний доказ,  з огляду на приписи ст.251 КУпАП, є належним та допустимим. 
Будь-яких інших фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність  відеозапису апелянтом не надано. Не встановлено таких даних і під час апеляційного розгляду справи. 
Доводи апелянта про те, що працівники поліції без оголошення причини зупинки відразу висловили підозру в керуванні нею транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд визнає неспроможними та такими, що спростовуються змістом долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції. 
Із вказаних відеозаписів вбачається, що після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 працівником поліції їй роз`ясненого, що причиною зупинки слугувало перевищення нею швидкості дорожнього руху, а саме рух зі швидкістю 85 км/год., при допустимій швидкості руху на тій ділянці дороги 50 км/год.
Із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 погодилася із перевищенням нею швидкості дорожнього руху, отримала від працівників поліції копію постанови за вказане порушення ПДР зі штрафом 340 грн., сплатила штраф на місці, та вже в ході оформлення вказаних матеріалів працівником поліції встановлено у останньої наявні ознаки перебування в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим їй було запропоновано в передбаченому законом порядку пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. 
Тобто вищевикладеним спростовуються доводи апелянта про безпідставність зупинки її транспортного засобу, не доведення факту керування нею автомобілем, а також не порушення нею Правил дорожнього руху.
Доводи апелянта про те, що на відеозаписі у ОСОБА_1 адекватна поведінка, логічне висловлення своїх міркувань, та не вбачається ознак сп`яніння, які вказані в протоколі, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки така ознака стану алкогольного сп`яніння, як запах алкоголю з порожнини рота, вочевидь не може бути передана через відеозапис, та цілком логічно може бути встановлена лише працівниками поліції при безпосередньому спілкуванні з особою. 
Доводи апелянта про те, що зранку того дня вона не вживала алкогольних напоїв, не спростовує підтвердженого матеріалами справи факту порушення нею п.2.5 ПДР.
Більш того, з апеляційної скарги вбачається, що апелянт не заперечує, що напередодні ввечері, тобто близько 20:00 год. 27.04.2023 року вона вживала алкогольні напої. 
Окрім цього, апеляційний суд наголошує, що доводи апелянта про нетривалий водійський стаж та юридичну необізнаність, не звільняє ОСОБА_1 як водія транспортного засобу, що є джерелом підвищеної небезпеки, від обов`язку неухильного дотримання всіх правил дорожнього руху, в тому числі п.2.5 ПДР. 
Доводи апелянта про те, що працівниками поліції під час складання протоколу не були залучені свідки, суд також визнає безпідставними, оскільки ч. 2 ст. 266 КУпАП (редакція від 16.02.2021 року) передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Більш того, з відеозапису вбачається, що працівником патрульної поліції ОСОБА_1 було роз`яснено, що свідки не залучались, оскільки ведеться відео фіксація.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, зокрема у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є порушенням вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України.
Накладаючи адміністративне стягнення, місцевий суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини.
Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.
За викладених обставин, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доведена, а тому оскаржена постанова є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права під час розгляду справи в суді першої інстанції, що свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженої постанови.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 08.06.2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана винуватою за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя
Одеського апеляційного суду                    Р.І. Котелевський