ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/4368/19  Номер провадження 22-ц/814/3208/23	Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Пікуля В.П., Панченка О.О.,
за участю секретаря Сальної Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Індустріального відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м.Полтави від 14 лютого 2023 року,
       В С Т А Н О В И В :
У червні 2019 року до суду першої інстанції позивач звернувся із вказаним позовом, у якому просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути безпідставно отримані кошти.
В обґрунтування позову посилався на те, що 08.07.2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 3056 на загальну суму заборгованості у розмірі 77 615 грн. 09 коп. Виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання. Приватним нотаріусом не було дотримано вимоги вчинення виконавчого напису, не встановлена безспірність заборгованості, а також з моменту виникнення права на вирішення спору вже минув строк передбачений законом.
11 грудня 2019 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення безпідставно отриманих коштів, а саме стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь кошти у розмірі 14551 грн. 96 коп., а також з Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області стягнути виконавчий збір у розмірі 1555 грн. 15 коп.
08 травня 2020 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення безпідставно отриманих коштів, а саме стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь кошти у розмірі 22 678 грн. 97 коп. та з Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області виконавчий збір у розмірі 2367 грн. 82 коп.
01 грудня 2020 року позивач подав до суду заяву про поновлення процесуальних строків встановлених законом для подання заяви про збільшення позовних вимог в частині стягнення безпідставно отриманих коштів, а саме: стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь кошти у розмірі 33 977 грн. 13 коп., та виконавчий збір у розмірі 3497 грн. 71 коп. із Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області.
Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 14 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 3056 вчинений 08.07.2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, якою стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 77 615 грн. 09 коп.
Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 33 977 грн. 13 коп. 
Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь позивача судовий збір у сумі 1536 грн. 80 коп. 
Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 7300 грн. 
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення коштів у розмірі 33977,13 грн та стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 7300,00 грн, посилаючись на те, що воно є необґрунтованим, прийняте без повного та об`єктивного дослідження питання обґрунтованості та доведеності заявлених до стягнення вказаної суми.
В обґрунтування апеляційної скарги банк вказував, що позивачем не надано доказів, які містять відомості про окреме перерахування коштів на розрахунковий рахунок отримувача - стягувача АТ КБ «ПриватБанк» та рахунок ДВС, а також довідки з ДВС про розмір перерахованої суми за виконавчим провадженням НОМЕР_1.
Надані позивачем довідки про здійснення відрахування із заробітної плати не є первісним розрахунковим документом та не засвідчують факту перерахування грошових коштів на рахунок банку та ДВС в рамках виконавчого провадження.
Щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, банк зазначив, що ураховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, ціну позову, малозначність справи, а також характер виконаної адвокатом роботи та критерій розумності її розміру, виходячи з конкретних обставин справи, стягнуті судом витрати на професійну правничу допомогу є значно завищеними, а тому на думку апелянта не підлягали задоволенню в заявленому розмірі.
Вважає, що у даній справі суд повинен був надати оцінку поданим заявником доказам на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги, співмірність витрат на правничу допомогу, за результатами чого, надати обґрунтований висновок про наявність/відсутність підстав для відшкодування таких витрат і їх розмір, а не формально (без надання оцінки доказам та аргументам) задовольнити вимогу щодо компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.
Ураховуючи викладене, банк прохав скасувати рішення Київського районного суду м.Полтави від 14 лютого 2023 року в частині стягнення коштів у розмірі 33977,13 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В частині стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 7300,00 грн банк прохав скасувати рішення та ухвали нове про часткове задоволення заяви. 
Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1ст. 367 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір на підставі заява анкети позичальника № HAXRRX13850228 від 29.04.2007 року, згідно якого позивач отримав кредит.
08.07.2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 3056 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за вищевказаним кредитним договором.
Стягнення заборгованості проведено за період з 29.04.2007 року по 24.04.2015 року. Сума заборгованості складає 75 915 грн. 09 коп., в тому числі 6 118 грн. 80 коп. залишок заборгованості за кредитом; 25 775 грн. 92 коп. сума заборгованості по відсоткам; 2 643 грн. 30 коп. комісія; 37762 грн. 07 коп. пеня; 500 грн. штраф (фіксована частина); 3115 грн. штраф (відсоток від суми заборгованості); 1700 грн. плата за вчинення виконавчого напису.
Загальна заборгованість складає 77 615 грн. 09 коп.
Судом установлено, що на виконання виконавчого напису нотаріуса №3056, виданого 08.07.2015 з ОСОБА_1 стягнуто 33 977 грн. 13 коп., що підтверджується довідкою з місця роботи Приватної фірми «ГАЛС» за період з 01 грудня 2018 року по 31 жовтня 2020 року.
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
У даному випадку правовою підставою набуття відповідачем грошових коштів у вказаній сумі став виконавчий напис нотаріуса. Оскільки, виконавчий напис визнано судом таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для отримання відповідачем грошових коштів від ОСОБА_1 відпала, і вказані кошти у сумі 33977 грн 13 коп. підлягають поверненню позивачу.
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підтвердження вказаного, позивачем надано довідку з місця роботи Приватної фірми «ГАЛС» відповідно до якої з ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2018 року по 31 жовтня 2020 року стягнуто кошти у розмірі 33 977 грн. 13 коп. 
Таким чином суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апелянта про те, що надані позивачем довідки про здійснення відрахування із заробітної плати не є первісним розрахунковим документом та не засвідчують факту перерахування грошових коштів на рахунок банку та ДВС в рамках виконавчого провадження.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).
Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.
Так, позивачем на підтвердження понесених витрат надано квитанцію на суму 7300 грн.
Таким чином, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 7300 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.
Таким чином доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, висновків суду не спростовують та на правильність постановленого рішення не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін. 
Ураховуючи те, що рішення Київського районного суду м.Полтави від 14 лютого 2023 року в іншій частині відповідачем не оскаржується, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м.Полтави від 14 лютого 2023 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14 серпня 2023 року.

Головуючий                 Т.В. Одринська 

Судді                                         В.П. Пікуль

       О.О. Панченко