ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/2550/22	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,
при секретарі судового засідання: Колцун В.В.,
за участю представників:
від Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" – Верхацький І.В.,
від Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" – Федорова В.В.,
розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"
на рішення Господарського суду Одеської області від 09.05.2023, прийняте суддею Демешиним О.А., м. Одеса, повний текст складено 11.05.2023,
у справі №916/2550/22
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ"
про стягнення 1 592 588 055,29 грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ", в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальній сумі 1592588055,29 грн, з яких:   1128285617,12 грн основної заборгованості; 198578962,76 грн пені; 175574313,34 грн штрафу; 75348234,05 грн інфляційних втрат та 14800928,02 грн 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за індивідуальним договором №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021 до рамкового договору купівлі-продажу природного газу №2рд_БГр-ОГП від 01.11.2021 в частині повної та своєчасної оплати вартості природного газу, поставленого у період з 01.11.2021 по 30.04.2022.
За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 03.10.2022 відкрито провадження у справі №916/2550/22.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.05.2023 у справі №916/2550/22 (суддя Демешин О.А.) позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 1128285617,12 грн боргу; 40000000 грн пені; 40000000 грн штрафу; 75348234,05 грн інфляційних втрат; 14800928,02 грн 3% річних та 868350 грн судового збору.
Судове рішення мотивоване доведеністю позивачем факту неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" прийнятих на себе зобов`язань за індивідуальним договором №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021 до рамкового договору купівлі-продажу природного газу №2рд_БГр-ОГП від 01.11.2021, що зумовлює правомірність заявлення вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості, пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних, при цьому суд першої інстанції врахував наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення суми штрафних санкцій (пені та штрафу).
Не погодившись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 09.05.2023 у справі №916/2550/22 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Зокрема, в апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що заявлена позивачем до стягнення у даній справі заборгованість з оплати вартості природного газу, поставленого за індивідуальним договором №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021 до рамкового договору купівлі-продажу природного газу №2рд_БГр-ОГП від 01.11.2021 у період з 01.11.2021 по 30.04.2022, визначена на підставі інформації про обсяги спожитого природного газу побутовими споживачами м. Одеси та Одеської області, розміщеній на інформаційній платформі Оператора ГТС, яка, в свою чергу, не відповідає фактичним обсягам споживання природного газу кінцевими споживачами, у зв`язку з чим Оператором ГРМ було скориговано (зменшено) обсяги спожитого газу за низкою особових рахунків побутових споживачів (населення). Відповідач також зазначає про те, що заявлена позивачем до стягнення основна заборгованість не є остаточною, оскільки кошти, які надходять на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ", на підставі відповідних договорів про договірне списання коштів списуються на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", у зв`язку з чим під час розгляду даної справи в суді першої інстанції сума вказаної заборгованості поступово зменшувалася. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 27.06.2023.
В межах визначеного апеляційним господарським судом строку Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" подало відзив на апеляційну скаргу б/н та б/д (вх.№1532/23/Д1 від 27.06.2023), в якому останнє просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, посилаючись на те, що позивач повністю та належним чином виконав свої зобов`язання згідно з умовами укладеного між сторонами індивідуального договору №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021 до рамкового договору купівлі-продажу природного газу №2рд_БГр-ОГП від 01.11.2021 щодо постачання природного газу у визначених обсягах, у той час як відповідач, який самостійно визначав та замовляв необхідну йому кількість газу, за отриманий природний газ повністю не розрахувався.
Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" також звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 09.05.2023 у справі №916/2550/22 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 158578962,76 грн і штрафу в розмірі 135574313,34 грн скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
У даній апеляційній скарзі позивач стверджує про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", ступінь виконання зобов`язань та співвідношення розміру основної заборгованості з розміром штрафних санкцій (суми пені та штрафу не є надмірно великими в порівнянні з сумою основної заборгованості), натомість, безпідставно зменшуючи розмір штрафних санкцій, місцевий господарський суд фактично звільнив Товариство з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" від відповідальності за порушення зобов`язання.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.06.2023 за вищенаведеною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 12.07.2023.
12.07.2023 до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" надійшов відзив на апеляційну скаргу б/н від 10.07.2023 (вх.№1573/23/Д2 від 12.07.2023), в якому відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити. Зокрема, відповідач зауважує на тому, що позивач, посилаючись на недотримання його інтересів внаслідок зменшення місцевим господарським судом штрафних санкцій, враховує виключно розмір, на який було зменшено штраф та пеню, між тим необґрунтовано залишає поза увагою інші встановлені під час розгляду даної справи обставини, у тому числі залежність спроможності Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" сплачувати вартість поставленого природного газу від рівня та інтенсивності сплат кінцевими споживачами – населенням, для потреб його, власне, цей газ і закуповувався.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 вирішено розглянути апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Одеської області від 09.05.2023 у справі №916/2550/22 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, а також призначено дану справу до розгляду на 30.08.2023 об 11:00.
У судовому засіданні 30.08.2023, проведеному в режимі відеоконференції, представники сторін власні апеляційні скарги підтримали, проти задоволення апеляційних скарг один одного висловили заперечення.
29.08.2023 до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" надійшло клопотання б/н від 28.08.2023 (вх.№2712/23 від 29.08.2023) про призначення у справі №916/2550/22 комплексної експертизи.
Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи те, що клопотання б/н від 28.08.2023 (вх.№2712/23 від 29.08.2023) подане Товариством з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" з пропуском строку, встановленого в ухвалах Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 та 27.06.2023 про відкриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Одеської області від 09.05.2023 у справі №916/2550/22, а також те, що відповідач не порушував питання про поновлення вказаного процесуального строку, зазначене клопотання про призначення комплексної експертизи судом апеляційної інстанції залишено без розгляду, про що у судовому засіданні 30.08.2023 було постановлено протокольну ухвалу.
За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що            01.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" ("Продавець") та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" ("Покупець") укладено рамковий договір купівлі-продажу природного газу №2рд_БГр-ОГП (далі – договір №2рд_БГр-ОГП від 01.11.2021), відповідно до пункту 1.1 якого цей рамковий договір (включаючи усі зміни та доповнення) регулює відносини сторін щодо купівлі-продажу, передачі та прийому природного газу за угодою, що наділі іменується "індивідуальний договір". Форма індивідуального договору наведена у додатку 1, що є невід`ємною частиною договору.
Згідно з пунктом 1.2 договору №2рд_БГр-ОГП від 01.11.2021 індивідуальний договір повинен бути укладений з урахуванням умов цього договору у письмовій формі та підписаний уповноваженими представниками сторін і складає невід`ємну частину цього договору.
Умовами індивідуального договору визначається договірна ціна, договірна вартість, договірний обсяг, періоди поставки, порядок оплати, пункт поставки та інші умови, визначені згідно з цим договором. У разі, якщо інше не передбачено умовами індивідуального договору, застосовуються положення цього рамкового договору (пункт 1.3 договору №2рд_БГр-ОГП від 01.11.2021).
У пунктах 1.4, 2.1 договору №2рд_БГр-ОГП від 01.11.2021 узгоджено, що Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю природний газ в обсягах та у строки, що погоджені сторонами у відповідному індивідуальному договорі, а Покупець зобов`язується прийняти і своєчасно сплатити вартість такого обсягу газу у розмірі, строки та у порядку, що визначені відповідним індивідуальним договором та цим рамковим договором. Загальна кількість природного газу, що передається Продавцем Покупцю на виконання цього договору, дорівнює обсягу природного газу, що передається відповідно до умов індивідуального договору за цим договором, та визначається на підставі комерційних актів.
В силу пунктів 3.1, 3.2 договору №2рд_БГр-ОГП від 01.11.2021 Продавець передає Покупцеві природний газ у порядку та на умовах, визначених у індивідуальному договорі. Перехід права власності на природний газ відбувається на умовах, передбачених цим договором, якщо інше не передбачено індивідуальним договором. Передача договірного обсягу газу здійснюється протягом кожного періоду поставки, узгодженого сторонами в індивідуальному договорі.
За умовами пункту 3.3 договору №2рд_БГр-ОГП від 01.11.2021 передача та приймання природного газу здійснюється на ВТТ шляхом надання сторонами Оператору ГТС торгових сповіщень на відчуження/набуття природного газу в інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС. У торгових сповіщеннях, зокрема, зазначається обсяг природного газу, що передається/приймається сторонами відповідно до індивідуального договору, та портфоліо балансування для постачання природного газу побутовим споживачам, що перебачено Кодексом ГТС. Право власності на природний газ переходить від Продавця до Покупця у ВТТ.
Пунктами 3.9-3.11 договору №2рд_БГр-ОГП від 01.11.2021 передбачено, що після закінчення періоду поставки, в якому була здійснена передача газу, але не пізніше 8-го числа місяця, наступного за періодом поставки, якщо інше не передбачено відповідним індивідуальним договором, Продавець складає, підписує, скріплює своєю печаткою комерційний акт та направляє на підпис Покупцю його скановану копію на електронну адресу Покупця, вказану у розділі 11 цього договору. Комерційний акт вважається отриманим Покупцем в день направлення його Продавцем на електронну адресу Покупця, також Продавець надсилає на підпис Покупцю оригінали комерційного акту у двох примірниках, підписані та скріплені печаткою Продавця, на поштову адресу Покупця, вказану у розділі 11 цього договору. Покупець підписує, скріплює печаткою (за наявності) отриману скановану копію комерційного акту та направляє підписану ним скановану копію на електронну адресу Продавця, вказану у розділі 11 цього договору. Покупець також підписує оригінал отриманого від Продавця комерційного акту та повертає один примірник підписаного Покупцем комерційного акту Продавцю не пізніше 12-го числа місяця, наступного за період поставки на поштову адресу Продавця, вказану у розділі 11 цього договору. Сторони погодили, що скан-копії підписаних сторонами комерційних актів, що надіслані електронною поштою на адреси, визначені у розділі 11 цього договору, мають повну юридичну силу на рівні з оригіналами до моменту фактичного обміну оригіналами, можуть бути подані в якості належних доказів і не можуть заперечуватися стороною, від імені якої вони бути відправлені. У разі неповернення підписаного Покупцем переданого йому комерційного акту у визначений договором строк такий акт вважається підписаним Покупцем.
Відповідно до пунктів 4.2, 4.4 договору №2рд_БГр-ОГП від 01.11.2021 продаж природного газу здійснюється за договірною ціною, що встановлюється між Продавцем та Покупцем на умовах індивідуального договору. Покупець має здійснити оплату за природний газ на умовах, передбачених індивідуальним договором.
Згідно з пунктом 6.3 договору №2рд_БГр-ОГП від 01.11.2021 за порушення Покупцем строків проведення розрахунків за природний газ, визначених рамковим договором та/або індивідуальним договором, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а у випадку порушення Покупцем строків оплати за природний газ більше ніж на 5 робочих днів, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця додатково штраф, розмір якого становить 10 % від суми простроченого платежу.
Договір набуває чинності з дати підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до їх повного та належного здійснення, а в частині передачі газу Покупцю – по 30.04.2022 включно (пункт 9.1 договору №2рд_БГр-ОГП від 01.11.2021).
01.11.2021 між сторонами було укладено індивідуальний договір №БГр-21/22-ОГП до рамкового договору купівлі-продажу природного газу №2рд_БГр-ОГП від 01.11.2021 (далі – індивідуальний договір №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021), у пунктах 1-3 якого визначено, що загальний період поставки становить з 01.12.2021 до 30.04.2022 року (включно). Договірний обсяг природного газу за загальний період поставки, що передається на умовах індивідуального договору, складається з суми усіх договірних обсягів за кожний період поставки, які формуються на підставі додаткових угод, укладених відповідно до пункту 7 цього індивідуального договору та заявок Покупця про обсяг природного газу. Плановий договірний обсяг газу за загальний період поставки складає 409700,00 тис. куб.м та встановлюється на кожний період поставки по місяцях.
У пунктах 8-10 індивідуального договору №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021 узгоджено, що договірна вартість газу за період поставки розраховується як добуток договірного обсягу відповідно до укладеної сторонами додаткової угоди та наданої Покупцем заявки і договірної ціни, визначеної в пункті 10 Індивідуального договору. Договірна вартість за загальний період поставки розраховується як сума договірних вартостей за всі періоди поставки протягом загального періоду поставки. Договірна ціна природного газу, який буде придбаний Покупцем на умовах цього індивідуального договору, за загальний період поставки буде становити 7420 грн з ПДВ за 1000 куб.м.
В силу пункту 12 індивідуального договору №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021 оплата договірної вартості за відповідний період поставки здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами на банківський рахунок Продавця протягом 45 календарних днів, починаючи з дня наступного за днем закінчення відповідного періоду поставки.
За умовами пункту 16 індивідуального договору №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021 будь-які зміни щодо планового договірного обсягу природного газу за загальний період поставки та/або договірного обсягу, зазначеного у додатковій угоді, укладеній на відповідний період поставки, передбачений пунктом 3 індивідуального договору, можуть вноситися тільки за погодженням сторін шляхом підписання додаткової угоди до індивідуального договору.
Пунктом 20 індивідуального договору №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021 передбачено, що цей індивідуальний договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності).
В подальшому між сторонами було укладено низку додаткових угод до індивідуального договору №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021, а саме:
-додаткову угоду №11-БГр-ОГП від 01.11.2021, згідно з якою обсяг природного газу, який буде прийнятий Покупцем від Продавця у листопаді місяці 2021 року, складає 63750,000 тис.куб.м; договірна ціна природного газу за загальний період поставки становить 7420 грн з ПДВ за 1000 куб.м; договірна вартість за поставку у листопаді місяці 2021 року складає 394187500 грн, крім того ПДВ – 78837500 грн, разом – 473025000 грн;
-додаткову угоду №12- БГр-ОГП від 17.11.2021, відповідно до якої обсяг природного газу, який буде прийнятий Покупцем від Продавця у грудні місяці 2021 року, складає 85000,000 тис.куб.м; договірна ціна природного газу за загальний період поставки становить 7420 грн з ПДВ за 1000 куб.м; договірна вартість за поставку у грудні місяці  2021 року складає 525583333,33 грн, крім того ПДВ – 105116666,67 грн, разом –    630700000 грн;
-додаткову угоду №1 від 30.11.2021 до додаткової угоди №11-БГр-ОГП від 01.11.2021, за умовами якої обсяг природного газу, який буде прийнятий Покупцем від Продавця у листопаді місяці 2021 року, складає 34840,000 тис.куб.м; договірна вартість за поставку у листопаді місяці 2021 року складає 215427333,33 грн, крім того ПДВ – 43085466,67 грн, разом – 258512800 грн;
-додаткову угоду №01-БГр-ОГП від 16.12.2021, в якій узгоджено, що обсяг природного газу, який буде прийнятий Покупцем від Продавця у січні місяці 2022 року, складає 85000,000 тис.куб.м; договірна ціна природного газу за загальний період поставки становить 7420 грн з ПДВ за 1000 куб.м; договірна вартість за поставку у січні місяці     2022 року складає 525583333,33 грн, крім того ПДВ – 105116666,67 грн, разом –    630700000 грн;
-додаткову угоду №1 від 31.12.2021 до додаткової угоди №12-БГр-ОГП від 17.11.2021, в якій визначено, що обсяг природного газу, який буде прийнятий Покупцем від Продавця у грудні місяці 2021 року, складає 52900,000 тис.куб.м; договірна вартість за поставку у грудні місяці 2021 року складає 327098333,33 грн, крім того ПДВ – 65419666,67 грн,    разом – 392518000 грн;
-додаткову угоду №02-БГр-ОГП від 17.01.2022, згідно з якою обсяг природного газу який буде прийнятий Покупцем від Продавця у лютому місяці 2022 року, складає  80000,000 тис.куб.м; договірна ціна природного газу за загальний період поставки становить 7420 грн з ПДВ за 1000 куб.м; договірна вартість за період постави лютий місяць 2022 року складає 494666666,67 грн, крім того ПДВ – 98933333,33 грн, разом –      593600000 грн;
-додаткову угоду №1 від 31.01.2022 до додаткової угоди №01-БГР-ОГП від 16.12.2021, якою передбачено, що обсяг природного газу, який буде прийнятий Покупцем від Продавця у січні місяці 2022 року, складає 62990,000 тис.куб.м; договірна вартість за поставку у січні місяці 2022 року складає 389488166,67 грн, крім того ПДВ – 77897633,33 грн, разом – 467385800 грн;
-додаткову угоду №03-БГр-ОГП від 14.02.2022, відповідно до якої обсяг природного газу, який буде прийнятий Покупцем від Продавця у березні місяці 2022 року, складає 51000,000 тис.куб.м; договірна ціна природного газу за загальний період поставки становить 7420 грн з ПДВ за 1000 куб.м; договірна вартість за поставку у березні місяці 2022 року складає 315350000 грн, крім того ПДВ – 63070000 грн, разом – 378420000 грн.
-додаткову угоду №1 від 28.02.2022 до додаткової угоди №02-БГР-ОГП від 17.01.2022, за умовами якої обсяг природного газу, який буде прийнятий Покупцем від Продавця у лютому місяці 2022 року, складає 46400,000 тис.куб.м; договірна вартість за період поставки у лютому місяці 2022 року складає 286906666,67 грн, крім того ПДВ – 57381333,33 грн, разом – 344288000 грн;
-додаткову угоду №04-БГр-ОГП від 15.03.2022, в якій узгоджено, що обсяг природного газу, який буде прийнятий Покупцем від Продавця у квітні місяці 2022 року, складає 31450,000 тис.куб.м; договірна ціна природного газу за загальний період поставки становить 7420 грн з ПДВ за 1000 куб.м; договірна вартість за поставку у квітні місяці   2022 року складає 194465833,33 грн, крім того ПДВ – 38893166,67 грн, разом – 233359000 грн;
-додаткову угоду №1 від 18.03.2022 до додаткової угоди №03-БГР-ОГП від 14.02.2022, в якій визначено, що обсяг природного газу, який буде прийнято Покупцем від Продавця у березні місяці 2022 року, складає 62000,000 тис.куб.м; договірна вартість за поставку у березні місяці 2022 року складає 383366666,67 грн, крім того ПДВ – 76673333,33 грн,    разом – 460040000 грн.
На виконання індивідуального договору №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" у період з листопада місяця 2021 року по квітень місяць 2022 року передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" прийняло природний газ на загальну суму 2156103600 грн, що підтверджується підписаними сторонами без зауважень та скріпленими печатками останніх комерційними актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2021, від 31.12.2021, від 31.01.2022, від 28.02.2022, від 31.03.2022 та 30.04.2022.
12.05.2022 позивач на підставі та в порядку статті 601 Цивільного кодексу України вчинив правочин про зарахування однорідних вимог, відповідно до якого зобов`язання відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" з оплати боргу за індивідуальним договором №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021 на суму 132213385 грн припинено шляхом зарахування однорідних зустрічних зобов`язань позивача перед Товариством з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" на вказану суму за договором про утворення балансуючої групи        №Бгp-NGT від 30.09.2021.
22.06.2022 позивач на підставі та в порядку статті 601 Цивільного кодексу України вчинив правочин про зарахування однорідних вимог, згідно з якої зобов`язання відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" з оплати боргу за рамковим договором №2рд_БГр-ОГП від 01.11.2021 на суму 76978079,94 грн припинено шляхом зарахування однорідних зустрічних зобов`язань позивача перед Товариством з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" на вказану суму за договором про утворення балансуючої групи №Бгp-NGT від 30.09.2021.
Як вбачається з наявних у матеріалах справи розрахунку заборгованості (т.І а.с.17-23), реєстру платежів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" від Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" за період 28.04.2021-16.08.2022 (т.І а.с.65-78) та виписки операцій по Товариству з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" за період 01.11.2021-19.09.2022 (т.І а.с.83-88), вартість поставленого за індивідуальним договором №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021 природного газу відповідачем сплачувалася несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 19.09.2022 основна заборгованість останнього з оплати природного газу за вказаним договором склала 1128285617,12 грн.
Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу у загальній сумі 1592588055,29 грн, з яких: 1128285617,12 грн основної заборгованості, 198578962,76 грн пені, 175574313,34 грн штрафу, 75348234,05 грн інфляційних втрат та 14800928,02 грн 3% річних, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" прийнятих на себе зобов`язань за індивідуальним договором №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021.
Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з доведеності позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за індивідуальним договором №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений природний газ, а відтак із правомірності заявлених позовних вимог про стягнення основної заборгованості, пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, при цьому суд першої інстанції врахував наявність підстав для зменшення заявлених до стягнення сум пені (з 198578962,76 грн до 40000000 грн) і штрафу (з 175574313,34 грн до 40000000 грн).
Колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Правові засади функціонування ринку природного газу України регламентовані Законом України "Про ринок природного газу".
За умовами частин першої, третьої статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).
В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
Колегія суддів вбачає, що за своєю юридичною природою індивідуальний договір №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021 є договором поставки.
Згідно з приписами частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
В силу частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України).
Отже, укладений між сторонами індивідуальний договір №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021 став належною підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов`язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).
Згідно з положеннями частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).
Як обґрунтовано зазначив в оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд, підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" з позовом у даній справі визначено наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" заборгованості перед позивачем за індивідуальним договором №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021, у зв`язку з чим, беручи до уваги предмет доказування у цьому спорі, господарському суду під час розгляду справи необхідно встановити обставину наявності/відсутності такої заборгованості та її розмір (у разі наявності), при цьому відповідна обставина має бути встановлена виходячи з наявних у матеріалах справи належних та допустимих доказів, які відображають реальні господарські операції за вказаним правочином та зміст таких операцій.
Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання товару/роботи/послуги і подальшою господарською діяльністю.
У статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.
За змістом цієї ж статті господарська операція – це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Здійснення господарської операції і, власне, її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, передбачено, що господарські операції – це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи – це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Південно-західний апеляційний господарський суд зауважує на тому, що, з огляду на вищенаведені приписи законодавства, господарська операція пов`язана не з самим фактом підписання договору, а з фактом руху активів суб`єкта господарювання та руху його капіталу, натомість сам по собі договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, оскільки останній свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, у той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг (виконання робіт, передачі товару тощо).
Сторонами безпосередньо у рамковому договорі №2рд_БГр-ОГП від 01.11.2021 узгоджено, що факт поставки природного газу позивачем та його отримання відповідачем на підставі цього договору підтверджується первинною документацією, а саме: відповідними комерційними актами, в яких зазначаються, зокрема, договірна ціна, фактичний обсяг газу, що був переданий продавцем покупцеві протягом періоду доставки, та вартість природного газу, яка визначається шляхом множення фактичного обсягу природного газу на договірну ціну.
Частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як зазначалося вище, у матеріалах справи наявні підписані між сторонами без зауважень та скріплені печатками останніх комерційні акти приймання-передачі природного газу на загальну суму 2156103600 грн, складені на виконання індивідуального договору №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021 за період з листопада місяця 2021 року по квітень місяць 2022 року. У вказаних комерційних актах містяться відомості щодо фактичного обсягу переданого газу, договірної ціни та вартості поставленого природного газу.
Крім того, інформація щодо фактичного обсягу переданого газу та договірної ціни вказана і у відповідних додаткових угодах до вищенаведеного договору, які також підписані сторонами без зауважень та скріплені їх печатками.
У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.
Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
Колегія суддів наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.
Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем до місцевого господарського суду не подано жодного доказу на підтвердження своїх тверджень про невідповідність обсягів природного газу, зазначених в комерційних актах, фактичним обсягам спожитого газу. Крім того, пунктом 5 Глави 4 Розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30.09.2015, передбачено, що розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди – в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.
Докази на підтвердження доводів відповідача щодо коригування (зменшення) Оператором ГРМ обсягів спожитого газу за низкою особових рахунків побутових споживачів (населення) у матеріалах справи також відсутні.
За таких обставин, за відсутності у матеріалах справи доказів врегулювання розбіжностей в частині обсягу фактично спожитого природного газу у передбаченому чинним законодавством порядку, як і взагалі жодних доказів існування таких розбіжностей, у господарського суду відсутні підстави для неврахування обсягів газу, зазначених сторонами у первинних документах.
Даний висновок суду апеляційної інстанції про те, що підстави для стягнення заявленої позивачем заборгованості можуть бути встановлені на підставі укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу (з урахуванням додаткових угод до нього та актів приймання передачі природного газу) повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.09.2022 у справі №903/834/20.
Поряд з цим, як правомірно зазначив в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції, відносини між відповідачем та Оператором ГРМ (Акціонерним товариством "ОДЕСАГАЗ") виступають предметом окремого правового регулювання і не впливають на зобов`язальні правовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" на підставі укладеного між ними індивідуального договору №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021. Зокрема, у разі неналежного виконання Оператором ГРМ своїх обов`язків відповідач не позбавлений права вимагати відшкодування збитків, завданих внаслідок порушень, допущених Акціонерним товариством "ОДЕСАГАЗ" під час транспортування газу розподільчими мережами, при цьому Товариство з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" не повинно відмовлятися від своєчасної оплати вартості природного газу, поставленого в обсягах, які узгоджені сторонами у належній формі та вказані у відповідних первинних документах.
В силу узгоджених сторонами умов індивідуального договору №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021 оплата договірної вартості за відповідний період поставки здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами на банківський рахунок Продавця протягом       45 календарних днів, починаючи з дня наступного за днем закінчення відповідного періоду поставки.
Відповідно до реєстру платежів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" від Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" за період 28.04.2021-16.08.2022 та виписки операцій по Товариству з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" за період 01.11.2021-19.09.2022 вартість поставленого за індивідуальним договором        №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021 природного газу відповідачем сплачувалася несвоєчасно та не в повному обсязі, а саме: у загальній сумі 1027817982,88 грн (з урахуванням вчинених позивачем правочинів про зарахування однорідних вимог).
Таким чином, враховуючи викладені вище норми права та узгоджені сторонами умови індивідуального договору №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021, беручи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів проведення повної оплати вартості природного газу, поставленого позивачем відповідачу на підставі вказаного договору, що зумовлює наявність у останнього відповідної заборгованості, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 1128285617,12 грн основної заборгованості (2156103600 грн - 1027817982,88 грн = 1128285617,12 грн).
Посилання відповідача на те, що кошти, які надходять на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ", на підставі відповідних договорів про договірне списання коштів списуються на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", у зв`язку з чим під час розгляду даної справи в суді першої інстанції сума вказаної заборгованості поступово зменшувалася, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки відповідачем до Господарського суду Одеської області не подано жодного доказу на підтвердження зменшення заявленої позивачем до стягнення основної заборгованості (зокрема, доказів списання коштів з рахунку відповідача на користь позивача та розміру відповідних сум у разі їх списання).
При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що невиконання грошового зобов`язання правильно кваліфіковане судом першої інстанції як його порушення у розумінні Цивільного кодексу України, а самого відповідача визначено таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні частини першої статті 612 цього Кодексу.
Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статті 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.
Індекс інфляції – це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. 
Саме таку правову позицію викладено у пунктах 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013.
У застосуванні індексації колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду також враховуються рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України №62– 97р. від 03.04.1997. У листі Верховного Суду України №62– 97р. від 03.04.1997 зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а у середньому за місяць, тому умовно слід виходити з того, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що складають будь-який період, перемножити між собою.
З огляду на вищевикладене, місцевим господарським судом за результатами перевірки правильності проведеного позивачем розрахунку обґрунтовано задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 3% річних у загальній сумі       14800928,02 грн (690073,54 грн за зобов`язаннями грудня місяця 2021 року, нараховані за період з 15.02.2022 по 04.04.2022; 3015098,40 грн за зобов`язаннями січня місяця 2022 року, нараховані за період з 18.03.2022 по 19.09.2022; 4471027,68 грн за зобов`язаннями лютого місяця 2022 року, нараховані за період з 15.04.2022 по 19.09.2022; 4764249,82 грн за зобов`язаннями березня місяця 2022 року, нараховані за період з 17.05.2022 по 19.09.2022; 1860478,58 грн за зобов`язаннями квітня місяця 2022 року, нараховані за період з 15.06.2022 по 19.09.2022) та інфляційних втрат у загальній сумі 75348234,05 грн (1510776,42 грн за зобов`язаннями грудня місяця 2021 року, нараховані за березень-квітень 2022 року; 19937092,74 грн за зобов`язаннями січня місяця 2022 року, нараховані за квітень-серпень 2022 року; 26846750,73 грн за зобов`язаннями лютого місяця 2022 року, нараховані за травень-серпень 2022 року; 22835183,52 грн за зобов`язаннями березня місяця 2022 року, нараховані за період червень-серпень 2022 року; 4218430,64 грн за зобов`язаннями квітня місяця 2022 року, нараховані за період липень-серпень 2022 року).
За умовами частини першої статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
В силу частин першої, другої та четвертої статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.
Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).
Суб`єкти господарювання при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.
Згідно з приписами статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Отже, такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.
За умовами частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Таким чином, до боржника, який порушив господарське зобов`язання, можливе застосування штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладанні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань.
Судом апеляційної інстанції враховується, що у випадку порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За таких обставин, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України- видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Водночас у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18.
Пунктом 6.3 договору №2рд_БГр-ОГП від 01.11.2021 передбачено, що за порушення Покупцем строків проведення розрахунків за природний газ, визначених рамковим договором та/або індивідуальним договором, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а у випадку порушення Покупцем строків оплати за природний газ більше ніж на 5 робочих днів, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця додатково штраф, розмір якого становить 10 % від суми простроченого платежу.
Колегія суддів зазначає, що позивачем у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за індивідуальним договором №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021 правомірно нараховано відповідачу пеню у загальній сумі 198578962,76 грн (зокрема, 4600490,40 грн за зобов`язаннями грудня місяця 2021 року, нараховані за період з 15.02.2022 по 04.04.2022; 29343004,45 грн за зобов`язаннями січня місяця 2022 року, нараховані за період з 18.03.2022 по 17.09.2022; 60651283,22 грн за зобов`язаннями лютого місяця 2022 року, нараховані за період з 15.04.2022 по 19.09.2022; 72976208,06 грн за зобов`язаннями березня місяця 2022 року, нараховані за період з 17.05.2022 по 19.09.2022; 31007976,63 грн за зобов`язаннями квітня місяця 2022 року, нараховані за період з 15.06.2022 по 19.09.2022) та штраф у загальній сумі 175574313,34 грн (зокрема,  25067033,34 грн за зобов`язаннями грудня місяця 2021 року; 46738580 грн за зобов`язаннями січня місяця 2022 року; 34428800 грн за зобов`язаннями лютого місяця  2022 року; 46004000 грн за зобов`язаннями березня місяця 2022 року; 23335900 грн за зобов`язаннями квітня місяця 2022 року).
Жодних доводів стосовно неправильності проведеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" розрахунку пені та штрафу апеляційна скарга відповідача не містить.
Разом з тим, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення штрафних санкцій, місцевий  господарський суд зменшив розмір пені (з 198578962,76 грн до 40000000 грн) та штрафу (з 175574313,34 грн до 40000000 грн).
Зменшуючи розмір штрафних санкцій, Господарський суд Одеської області врахував те, що збитками, заподіяними позивачу внаслідок прострочення оплати за отриманий газ, є лише збитки від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів, позовні вимоги про стягнення яких також заявлені у даній справі та задоволені судом у повному обсязі, а також те, що господарські санкції спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника, і не повинні розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів.
Приписами частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Саме таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Згідно з положеннями частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. 
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.
Крім того, при застосуванні положень статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Вказані норми не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду і визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку.
Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.
Таким чином, на підставі частини третьої статті 551 Цивільного Кодексу України та частини першої статті 233 Господарського Кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафних санкцій) до їх розумного розміру (постанови Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 09.08.2023 у справі №921/100/22, від 09.08.2023 у справі №921/100/22 та від 20.04.2023 у справі №904/124/22).
Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.
Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до положень статті 3, частини третьої статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
При цьому колегія суддів наголошує на відсутності правових підстав для ототожнення інституту зменшення розміру неустойки зі звільненням відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки зменшення судом розміру штрафних санкцій є лише передбаченим законом проявом обмеження відповідальності боржника за наявності відповідних підстав для цього, що жодним чином не суперечить принципам розумності та справедливості.
За таких обставин, враховуючи, що головною метою неустойки є стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання і не лише майновий стан боржника може бути підставою для зменшення штрафних санкцій, беручи до уваги ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за індивідуальним договором №БГр-21/22-ОГП від 01.11.2021 (зокрема, часткову сплату вартості поставленого йому на підставі вищенаведеного договору природного газу, а саме: сплачено майже половину такої вартості), об`єктивно наявну значну різницю у масштабах господарської діяльності сторін (за обсягами надання послуг та їх видами, територією здійснення господарської діяльності та категоріями споживачів), відсутність жодного доказу на підтвердження погіршення фінансового стану позивача, виникнення ускладнень у здійсненні ним господарської діяльності чи завдання останньому збитків в результаті прострочення відповідача, а також суспільну значимість діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ", оскільки природний газ використовувався відповідачем для постачання його населенню (у зв`язку з чим своєчасність розрахунків відповідача за отриманий від позивача природний газ безпосередньо залежить від своєчасності та повноти надходжень грошових коштів від споживачів – населення), колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції, користуючись правом, наданим положеннями чинного законодавства, обґрунтованого врахував, що розмір штрафних санкцій становить більше третини (33,16%) суми основної заборгованості, внаслідок чого дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для зменшення належних до сплати сум пені на 79,86% (з 198578962,76 грн до 40000000 грн) та штрафу на 77,22% (з 175574313,34 грн до 40000000 грн), що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.
Посилання позивача на те, що місцевим господарським судом не було враховано інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки стягнення 3% річних, інфляційних втрат та частини заявленої до стягнення суми штрафних санкцій має забезпечити баланс інтересів сторін.
Твердження скаржника про неврахування судом першої інстанції викладеного в постанові від 04.02.2020 у справі №918/116/19 правового висновку Верховного Суду, відповідно до якого зменшення розміру штрафних санкцій на 99% нівелюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, апеляційним господарським судом до уваги не приймається, адже в оскаржуваному рішення Господарський суд Одеської області зменшив пеню на 79,86% і штраф на 77,22%, а не на 99%, що свідчить про неподібність обставин даної справи та справи №918/116/19.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.
Доводи скаржників не спростовують вищенаведених висновків суду першої інстанції; твердження апелянтів про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 09.05.2023 у справі №916/2550/22 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.
Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" покладаються на відповідача, а за подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" – на позивача.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 09.05.2023 у справі №916/2550/22 – без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ" покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ".
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 31.08.2023.

Головуючий суддя                                                                       С.В. Таран

Суддя                                                                                           К.В. Богатир

Суддя                                                                                           Л.В. Поліщук