Номер провадження: 22-ц/813/5403/23 
Справа № 521/12590/21
Головуючий у першій інстанції Плавич І.В.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя — Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді – Назарова М.В., Лозко Ю.П., 
за участю секретаря судового засідання Трофіменко О.О.,
учасники справи:
позивач — ОСОБА_1 
відповідачі — ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 , на рішення Малиновського районного суду Одеської області від 29 листопада 2022 року, у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла, -

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив усунути перешкоди в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без надання іншого житла.
Позов обґрунтований тим, що 16.07.2021 року позивач придбав на електронних торгах квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , підтвердженням чого є нотаріально посвідчене свідоцтво про право власності, зареєстроване в реєстрі під №851 та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №266166009

Короткий зміст рішення суду
Рішенням Малиновського районного суду Одеської області від 29 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла – задоволено. Усунено перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без надання іншого житла.
Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що  з урахуванням того, що відповідачі не є власником майна, членом сім`ї власника, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство то і використовувати таке майно для проживання не має права. Проживання та реєстрація відповідачів в квартирі, що на теперішній час належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, зареєстроване в реєстрі під №851, перешкоджає останньому у користуванні та розпорядженні його майном.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 , 22 березня 2022 року за допомогою підсистеми “Електронний суд” безпосередньо до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просив скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що У своєму позові, ОСОБА_1 , як новий власник квартири за адресою: АДРЕСА_1 , просив усунути йому перешкоди вказаною квартирою шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як членів сім`ї колишнього власника житла без надання іншого житлового приміщення. Вказував, що право відповідачів на спірне житло є похідним та припинилося з припиненням права власності на це житло у колишнього власника ОСОБА_5 , членами сім`ї якого вони є. Розглянувши дану справу суд першої інстанції повністю погодився з доводами позивача. За висновками суду, проживання та реєстрація відповідачів в квартирі, що на теперішній час належить на праві власності позивачу, перешкоджає останньому у користуванні та розпорядженні його майном, а відтак позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення підлягають задоволенню. У даній справі, виселення відповідачів в контексті пропорційності застосування такого заходу мало оцінюватися судом з урахуванням порушення права останніх на житло та недобросовісності дій набувача квартири по відношенню до відповідачів, внаслідок яких вони можуть втратити не лише право на користування житлом, а позбутися такого права взагалі та стати безхатченками. В свою чергу з даної справи вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 була надана відповідачу ОСОБА_2 як робітнику ОАО «Краян» Документ сформований в системі «Електронний суд» 22.03.2023 7 у якості відомчого житла на підставі ордеру на житлове приміщення № 24 від 22 серпня 2002 року. 17 червня 2003 року ОСОБА_2 приватизував квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та став її власником. 09 листопада 2016 року на підставі нотаріально посвідченого договору зазначену квартиру ОСОБА_2 подарував своєму сину ОСОБА_5 , однак при цьому права на проживання в зазначеному житлі не втратив. ОСОБА_3 ( другий відповідач ) вселилася в цю квартиру в червні 2019 року за згодою власника ОСОБА_5 у якості члена сім`ї. Таким чином, обидва відповідача, кожен свого часу, набули охоронюване законом право на мирне володіння зазначеним майном. При цьому необхідно врахувати, що відповідачу ОСОБА_2 наразі виповнилося 87 років, він має інвалідність І групи, є непрацездатною, соціально вразливою людиною і іншого житла окрім квартири за адресою: АДРЕСА_1 не має. ОСОБА_3 є вимушеною переселенкою з окупованого Криму і іншого житла окрім зазначеної квартири вона теж не має. Також слід звернути увагу, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_1 на електронних торгах. Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 2831/05 від 29.09.2016р., передбачено, що приватний виконавець обов`язково інформує потенційних покупців про усі існуючі обтяження нерухомого майна що виставляється на торги, в тому числі про обтяження у вигляді наявності осіб, які в ньому зареєстровані та проживають. Також сам ОСОБА_1 не був позбавлений можливості перед придбанням квартири на електронних торгах особисто її оглянути та дізнатися про осіб, які в цій квартирі проживають, передбачивши таким чином, характер та вагу обтяження своєї майбутньої нерухомості. В свою чергу, як в самому позові, так і у відповіді на відзив, свою обізнаність щодо проживання відповідачів у вищезазначеній квартирі на час її придбання, ОСОБА_1 і не заперечував. Вказане свідчить про недобросовісність дій ОСОБА_1 як учасника цих правовідносин та їх спрямування на позбавлення відповідачів житла. Крім того, виселення ОСОБА_2 у віці 87 років, який є особою з інвалідністю І групи, може призвести до виникнення негативних для нього наслідків, пов`язаних з відсутністю в особи житла, а з урахуванням його стану здоров`я та доходів у вигляді пенсії по інвалідності та її розміру, навіть наймання житла буде надмірним тягарем. Оскільки у справі, що розглядається, позивач, придбаваючи житло, знав про проживання в ньому відповідачів членів сім`ї колишнього власника цього житла ( Документ сформований в системі «Електронний суд» 22.03.2023 8 один з яких - ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І групи ), які іншого житла не мають та набули охоронюване законом право на мирне володіння майном у законний спосіб, але тим не менше не виявив розумну дбайливість про інтереси відповідачів, не з`ясував, чи відмовляються вони від свого права користування жилим приміщенням, то заявлені позовні вимоги про усунення перешкод шляхом виселення відповідачів задоволенню не підлягають, оскільки ні у ЦК України, ні у ЖК УРСР не передбачена можливість виселення члена сім`ї колишнього власника без надання іншого жилого приміщення (стаття 116 ЖК УРСР та стаття 405 ЦК України). Аналогічні правові висновки із спірних правовідносин наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21 серпня 2019 року у справі № 569/ 4373/16-ц, провадження № 14-298цс19, постанові Верховного Суду України у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 752/16688/17, провадження № 61-45413 св 18. Суд першої інстанції наведеного не врахував, виселення відповідачів без надання іншого житла на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції не оцінив і як наслідок не вірно визначився з характером спірних правовідносин і правовою нормою, яка підлягала застосуванню. Відтак скаржник вважав, що оспорюване судове рішення не відповідає процесуальним вимогам закону щодо законності та обґрунтованості .

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін в режимі відеоконференції, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом апеляційної та першої інстанції встановлено те, 16.07.2021 року позивач придбав на електронних торгах квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується нотаріально посвідченим свідоцтвом про право власності, зареєстроване в реєстрі під №851 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №266166009.
Згідно відомостей, наданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради за №154/01 від 31.01.2022 року, в квартирі позивача зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 09.09.2002 року; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 31.10.2016 року; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 21.06.2019 року.
Відповідно до ст. 41 Конституції України «…кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. …Право приватної власності є непорушним.»
Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 ЦКУ власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України).
Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Отже суд першої інстанції прийшов до висновку, що з урахуванням того, що відповідачі не є власниками майна, членом сім`ї власника, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство то і використовувати таке майно для проживання не має права.
Однак судова колегія не заперуючи висновки суду першої інстанції звертає увагу на ту обставину, що в 2016 році відповідач ОСОБА_2 подарував спірну квартиру ОСОБА_5 який став її власником (а.с.66-67). 
Отже при зверненні до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла, може зявитись нова сторона правовідносин, про яку суд повинен був знати виходячи з матеріалів справи, а отже бути залученим у судове провадження. Адже ухвалення рішення, яке стосується майна, у будь-якому випадку стосується прав та обов?язків власника та, як наслідок, впливає на спірні правовідносини.
Так, судом першої інстанції помилково не було залучено  ОСОБА_5 до участі у справі в суді першої інстанції, що позбавило можливості захистити  ОСОБА_5 свої права та законні інтереси стосовно майна, що є предметом спору.
       Відповідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права .
       Доводи апелянта є передчасними. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Враховуючи наведене судова колегія приходить до висновку про необхідність скасування судового рішення, що не позбавляє позивача права на звернення до суду до належного відповідача.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Малиновського районного суду Одеської області від 29 листопада 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17 серпня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко