ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року	Львів	Справа № 140/3715/23 пров. № А/857/13594/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Носа С. П.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 140/3715/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України     про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

місце ухвалення судового рішення  	м.Луцьк	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження	
суддя у І інстанції	Костюкевич С.Ф.	
дата складання повного тексту ухвали	не зазначена	

ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року у справі № 140/3715/23 позов ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,   в частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо відмови у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області довідок про розмір грошового забезпечення станом на січень 2021 року, січень 2022 року із розрахунком посадового окладу, окладу за військовим званням та всіх інших видів грошового забезпечення, які обчислюються з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, 01.01.2022 для перерахунку основного розміру пенсії з 01.02.2021, 01.02.2022; зобов`язання підготувати та надати до Головного управління       Пенсійного фонду України у Волинській області довідки про розмір грошового забезпечення станом на січень 2021 року, січень 2022 року відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011 “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі- Постанова №704), вказавши розміри посадового окладу та окладу за військове звання, визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704, а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії для проведення перерахунку основного розміру пенсії, які встановлені на 01.01.2021, 01.01.2022 за посадою, аналогічною на день звільнення з військової служби, для проведення перерахунку основного розміру пенсії з 01.02.2021, 01.02.2022 залишено без розгляду.
Не погоджуючись з обумовленою ухвалою суду першої інстанції позивач  звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її  скасувати  та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підтвердження доводів апеляційної скарги  вказує, що  суд першої інстанції не врахував те, що позивач з 08.04.2021 і станом на дату подання позовної заяви проходив військову службу по контракту, що не дозволяло йому звернутись до суду у вказаний період. Покликається на правову позицію Верховного Суду стосовно поважності пропуску строку звернення до суду у зв`язку із проходженням військової служби по мобілізації, викладену у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22. Також вказує, що суд першої інстанції не врахував відмінність спірних правовідносин у даній справі та у справі №240/12017/19 (постанова Верховного Суду від 31.03.2021), що свідчить про помилкове застосування судом першої інстанції цієї правової позиції. Крім того, покликається на висновки Верховного Суду, які наведені у постанові від 15 лютого 2018 року у справі №820/6514/17, від 26 січня 2021 року у справі 520/11178/20, де зазначено, що право позивача на здійснення перерахунку пенсії у силу вимог ч.3 ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є абсолютним та не може бути обмеженим будь-яким строком. 
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4  статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі  КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної  скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду. Про розгляд апеляційної  скарги  позивач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 
Враховуючи, що  клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, суд апеляційної інстанції в порядку п.1 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Постановляючи ухвалу про залишення заяви без розгляду в частині вимог за 2021 та 2022 рік, суд першої інстанції виходив з того, що згідно п.4 Постанови № 704 грошове забезпечення військовослужбовців повинно змінюватись щороку з 1 січня календарного року у зв`язку із зміною прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відтак, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права на перерахунок пенсії, в тому числі, і відсутності сформованої довідки, як складової в алгоритмі згаданого перерахунку, 1 січня відповідного року. Оскільки позивач звернувся до суду про видачу довідок за 2021 та 2022 роки лише у березні 2023 року, то строк звернення до суду пропустив, а зазначені причини пропуску строку визнані судом неповажними.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій щодо відмови у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області довідок про розмір грошового забезпечення станом на січень 2021 року, січень 2022 року, січень 2023 року із розрахунком посадового окладу, окладу за військовим званням та всіх інших видів грошового забезпечення, які обчислюються з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 для перерахунку основного розміру пенсії з 01.02.2021, 01.02.2022, 01.01.2023; зобов`язання підготувати та надати до Головного управління     Пенсійного фонду України у Волинській області довідки про розмір грошового забезпечення станом на січень 2021 року, січень 2022 року, січень 2023 року відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011 “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі- Постанова №704), вказавши розміри посадового окладу та окладу за військове звання, визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704, а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії для проведення перерахунку основного розміру пенсії, які встановлені на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 за посадою, аналогічною на день звільнення з військової служби, для проведення перерахунку основного розміру пенсії з 01.02.2021, 01.02.2022, 01.01.2023.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою суду від 29.05.2023 позовну заяву на підставі частини тринадцятої статті 171 КАС України було залишено без руху, встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання (надіслання) до суду заяви про поновлення строку звернення до суду щодо строку звернення до суду з цим позовом в частині позовних вимог щодо оскарження відмови відповідача у видачі довідок про розмір грошового забезпечення станом на січень 2021, січень 2022 для перерахунку основного розміру пенсії, у якій вказати підстави для поновлення строку, додати докази поважності причин пропуску цього строку.
13.06.2023 до суду першої інстанції надійшла заява на виконання ухвали без руху з наведеними обгрунтуваннями щодо поважності причин пропуску строку подання позовної заяви, однак суд першої інстанції визнав такі неповажними та ухвалою від 21 червня 2023 року залишив позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог за 2021 та 2022 рік, без розгляду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з частиною першою статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Аналіз наведеної норми вказує на чітку послідовність дій суду під час з`ясування поважності причин пропуску строку звернення до суду. При цьому, принциповим моментом в такому порядку є забезпечення можливості позивачу належним чином обґрунтувати причини пропуску строку, передбаченого ст.122 КАС України. Для цього законодавцем передбачено обов`язкове винесення судом ухвали про залишення позову без руху і надання можливості вказати відповідні підстави для поновлення строку.
Як вбачається із матеріалів справи, у даній справі суд надав можливість позивачеві навести причини пропуску строку, про що винесена ухвала про залишення позовної заяви без руху.
Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати можливість звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Такі висновки сформульовані Верховним Судом у справі №240/12017/19. Крім того, у цій постанові Верховний Суд наголосив на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При цьому поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Отже, позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Як наголосила судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.21 у справі № 240/12017/19, пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому, в будь-якому разі, її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Аналізуючи вищенаведене можна дійти висновку, що з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом спору є визнання протиправними дій Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови у видачі відповідних довідок та їх скеруванні до належного пенсійного органу.
Позивач покликається на те, що грошове забезпечення військовослужбовців повинно змінюватись щороку з 01 січня відповідного календарного року у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зокрема, у спірних правовідносинах - з 01 січня 2021 року та з 01 січня 2022 року відповідно.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлювався Законом України № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та Законом України № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік».
Вказані Закони набрали чинності з 1 січня 2021 року та з 1 січня 2022 року відповідно.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач повинен був дізнався про порушення свого права на отримання пенсії у новому розмірі з дня отримання позивачем першої пенсійної виплати після 01.01.2021 та 01.01.2022 відповідно.
За встановлених обставин, в контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані розглядувані правовідносини та практики Верховного Суду, позивач достовірно міг дізнатися про порушення своїх прав з дня отримання першої пенсійної виплати після 01.01.2021 та 01.01.2022 у лютому 2021 та у лютому 2022 року відповідно, але до суду з цим позовом звернувся лише в березні 2023 року.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про незастосування строку звернення до суду у даній категорії справ відповідно до ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки цією нормою не встановлюється строк звернення до суду, а зазначається про обов`язок органів Пенсійного фонду України здійснювати перерахунок пенсії без обмеження будь-яким строком.
Така інтерпретація позивачем цієї норми є помилковою.
Щодо доводів апелянта про помилкове застосування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 31.03.2021 у справі 240/12017/19 та його покликань на практику Верховного Суду, де стверджується про необмеженість права на перерахунок пенсії будь-яким строком, то суд апеляційної інстанції зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.
Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 380/14933/22.
Зазначена позиція, яка викладена у постановах Верховного Суду, згідно приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення даного спору.
Водночас, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини, які свідчать про поважність причин пропуску строку звернення позивача до суду із позовом, які наведені в заяві про поновлення строку звернення до суду від 08 червня 2023 року, зокрема, не надав правової оцінки тій обставині, що позивач з 08.04.2021 і станом на дату подання позовної заяви проходив військову службу по контракту, що не дозволяло йому звернутись до суду у вказаний період вчасно.
Апелянт наголошує, що суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що згідно з витягом з військового квитка серії НОМЕР_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08.04.2021 ОСОБА_1 прийнятий у ЗСУ на військову службу за контрактом, де продовжує проходити військову службу станом на день звернення до суду.
Враховуючи викладене, оскільки судом першої інстанції в ухвалі не надано оцінку поважності такій причині пропуску строку звернення до суду, а вказана обставина може свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з видачі довідки про грошове забезпечення за 2021 та 2022 рік з поважних причин та може бути підставою для поновлення судом строків, встановлених частиною другою статті 122 КАС України, апеляційний суд вважає передчасним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області довідок про розмір грошового забезпечення позивача станом на січень 2021 та січень 2022 року та зобов`язання відповідача підготувати на надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.01.2021 та 01.01.2022, а тому ухвала суду підлягає скасуванню.
Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадку скасування судом апеляційної інстанції ухвали про залишення позову без розгляду, справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвалу суду слід скасувати, а справу  направити  для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 320, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог у справі № 140/3715/23 скасувати, а справу в цій частині позовних вимог направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок, строки та підстави  подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України.  

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос