ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2023 року                                                                                      Справа № 902/21/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Василишин А.Р. ,  суддя Грязнов В.В. 

секретар судового засідання Дика А.І.

за участю представників сторін:
позивача - Сав`як І.Б.
відповідача - Лісний В.В.
третьої особи 1 - Ільчик О.В.
третьої особи 2 - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького на рішення Господарського суду Вінницької області від 22.03.2023, повний текст складено 03.04.2023, у справі № 902/21/21 (суддя І.Маслій)

за позовом Державного підприємтсва "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького (Аеропорт ЦА, м. Львів, Львівська область, 79000)
до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство Оборони України (Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168, код ЄДРПОУ 00034022);
Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
про стягнення 1 787 414, 15 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 22.03.2023 у справі № 902/21/21 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням від 22.03.2023 у справі № 902/21/21 Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 22.03.2023 у справі № 902/21/21 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано правової оцінки суті, порядку та умов  спільного використання аеродрому, зокрема те, що:
1) укладений сторонами Договір за юридичною природою не є договором про надання  послуг, а лише встановлює умови використання сторонами аеродрому "Львів" та зобов`язання  щодо його утримання, підтримання і дотримання рівня авіаційної безпеки тощо;
2) за умовами укладеного договору відповідач використовує аеродром "Львів" шляхом здійснення посадок та злетів державних повітряних суден, у свою ж чергу позивач згідно п.4.1. Договору зобов`язаний підтримувати в експлуатаційній придатності штучну злітно-посадкову смугу (ШЗПС) та згідно п. 4.2. Договору безкоштовно забезпечувати прийом державних повітряних суден (далі - ДПС), які здійснили посадку та випуск ДПС, які мають здійснити злет з аеродрому "Львів".
Відтак скаржник вважає, що судом першої інстанції мало б бути досліджено та оцінено у сукупності з усіма обставинами, що Договір не передбачає умов щодо надання сторонами одна одній послуг, а містить умови щодо його фактичного спільного використання.
Також апелянт зазначає, що місцевим господарським судом не досліджено та не взято до уваги те, що у разі потреби або обмежених можливостей державної авіації позивач виділяє свої сили і засоби для аеродромно-технічного (аеродромного) забезпечення польотів, а на підставі п. 3.7.1. Положення про порядок використання аеродромів України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України, Міністерства транспорту України від 20.06.2003 N 191/446, за такі послуги передбачено взаєморозрахунки за укладеними договорами, які між Сторонами не підписано.
Скаржник вважає, що суд першої інстанції не повно дослідив обставини справи, оскільки приймаючи оскаржуване рішення судом не досліджено, що правочин може бути вчинено і у спрощений спосіб, а не лише у письмовій формі та не застосовано норми закону, який підлягав би застосуванню.
Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №902/21/21/2567/23 від 25.04.2023 витребувано матеріали справи №902/21/21 з Господарського суду Вінницької        області. 01.05.2023 матеріали справи №902/21/21 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького на рішення Господарського суду Вінницької області від 22.03.2023 у справі № 902/21/21 та призначено до розгляду на 06.06.2023 об 15:00 год.
Запропоновано відповідачу та третім особам у строк до 22.05.2023 надати суду відзив на апеляційну скаргу та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Роз`яснено учасникам справи право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, передбачене статтею 197 Господарського процесуального кодексу України.
Копію ухвали направлено сторонам та третім особам на електронні адреси, відомості про які наявні в матеріалах справи (а.с. 162-163, т. 4).
19.05.2023 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерства Оборони України надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького на рішення Господарського суду Вінницької області від 22.03.2023 у справі № 902/21/21, в якому МОУ вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (а.с. 164-185, т. 4).
26.05.2023 від відповідача Військової частини НОМЕР_1  на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу в якому, з підстав, висвітлених в ньому, просить апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 22.03.2023 у справі № 902/21/21 - без змін (а.с. 199-212, т. 4).
Також 02.06.2023 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Військової частини НОМЕР_2 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького в якому просить пеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 22.03.2023 у справі № 902/21/21 - без змін (а.с. 215-220, т. 4).
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2023 в судовому засіданні оголошено перерву  до 29.06.2023 об 15:00 год.
В судове засідання 29.06.2023 з`явились представник позивача (в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою системи "Easy Con"), яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та представники відповідача та третьої особи-1 (в режимі відеоконференцзв`язку із приміщення Вінницького районного суду Вінницької області), які заперечили доводи, викладені в апеляційній скарзі та надали усні пояснення по суті спору.
Представник третьої особи-2 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомлені.
Відповідно до норм ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення рішення у справі.
Відповідно до ст.ст. 269, 270 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.
12.03.2009 між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" (після зміни назви Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького) в особі генерального директора Загреви О.Ю. та Військовою частиною НОМЕР_2 в особі командира Застави В.Ф., що діяв на підставі довіреності Міноборони від 06.03.2009 № 220/152/д укладено Договір №1/92-09 про спільне використання аеродрому державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів", погоджений 12.03.2009 заступником Міністра транспорту та зв`язку України, Головою Державної авіаційної адміністрації Давидовим О.М. та заступником Міністра оборони України Монтрезорем І.Л. (надалі Договір).
Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору його предметом є спільне використання аеродрому державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів". Сторони уклали цей договір з метою забезпечення ефективного використання державних повітряних суден (ДПС) та аеродрому "Львів", організації виконання, обслуговування та забезпечення польотів, експлуатаційного утримання і поточного ремонту та забезпечення польотів ДПС, експлуатаційного утримання і поточного ремонту та забезпечення безпеки аеродрому "Львів".
Положеннями п.п. 2.1, 2.2 Договору встановлено, що старшим авіаційним начальником аеродрому "Львів" є генеральний директор Аеропорту. З питань проведення польотів державних повітряних суден, їх забезпечення, використання, а також утримання аеродрому "Львів", охорони, оборони і забезпечення безпеки старший авіаційний начальник керується Положенням про порядок використання аеродромів України, затвердженим спільним наказом Міністерства оборони України та Міністерства транспорту України від 20.06.2003 №191/446, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 10.07.2003 №572/7893. Інженерно-авіаційне забезпечення польотів на аеродромі "Львів" здійснюється силами та засобами Аеропорту. Спецпольоти державних повітряних суден здійснюються силами та засобами підприємств, організацій та військових частин Збройних Сил України та Міноборони згідно з вимогами чинного законодавства України.
Згідно із п. 2.5 Договору витрати на утримання аеродрому "Львів" несе Аеропорт.
Пунктом 4.2 Договору передбачено, що відповідно до умов цього Договору Аеропорт безкоштовно забезпечує прийом та випуск державних повітряних суден Збройних Сил України та Міноборони (у тому числі повітряних суден підприємств), крім тих, які здійснюють комерційну діяльність.
У відповідності до п. 4.4 Договору Аеропорт зобов`язаний погоджувати плани польотів та перельотів, забезпечувати використання та утримання аеродрому "Львів", охорону та підтримання безпеки аеродрому "Львів" за власний рахунок у зоні своєї відповідальності згідно отриманого сертифікату аеродрому.
Положенями п. 8.6 Договору визначено, що термін дії договору становить 49 років.
Оскільки Договором не врегульовані правовідносини щодо оплати аеропортових зборів та послуг з наземного обслуговування ПС, які надаються позивачем, та з метою врегулювання сплати аеропортових зборів та послуг з наземного обслуговування ДПС, 20.10.2017 листом №2144 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_2 з проектом договору та повідомленням про застосування відповідних тарифів на послуги з наземного та пасажирського обслуговування державних ПС відповідно до заявок ВЧ НОМЕР_2 .
У відповіді від 27.11.2017 №837 на вказаний лист Командир ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_1 зазначив, що для вирішення питань оплати тарифів на послуги з наземного та пасажирського обслуговування державних ПС доцільно звертатись безпосередньо у Міністерство оборони України.
20.12.2017 листом №2585 позивач звернувся до Міністра оборони України Генерала Армії України Полторака С.Т. щодо сприяння у вирішенні зазначеного питання.
У відповіді на лист позивача (від 20.12.2017 №2585) від 29.01.2018 №350/1/166пс Командувач Повітряних сил ЗСУ Генерал-полковник ОСОБА_2 зазначив, що: "...в частині дії особливого періоду підстав для внесення змін і доповнень до договору на цей час немає".
У період з 05.10.2017 по 18.10.2018 позивач виставив відповідні рахунки ВЧ НОМЕР_2 за надані послуги з наземного та пасажирського обслуговування державних ПС Міністерства оборони України (крім зліт-посадка ПС) з моменту повідомлення про застосування відповідних тарифів (з 05 жовтня 2017 року). Тарифи застосовуються для правовідносин без договору для некомерційних рейсів, докази направлення рахунків на оплату, актів наданих послуг ВЧ НОМЕР_2 додані до позовної заяви.
31.05.2018 листом №382 ВЧ НОМЕР_2 повідомила позивача, що ВЧ НОМЕР_2 "...не є правосуб`єктною та не має правових підстав для здійснення подібних платежів".
14.09.2018 Міністерством інфраструктури України було проведено нараду щодо врегулювання питання сплати аеропортових зборів за обслуговування державних повітряних суден в аеропорту "Львів" у ході якої було вирішено про обов`язковість надання аеропортових послуг Збройним Силам України виключно на платній основі та Протоколом якої було зобов`язано Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення наявної заборгованості перед підприємством. 
З метою досудового врегулювання спору, керуючись ст. 222 ГКУ позивач 13.11.2018 звернувся до відповідача з претензією №2821/01-01-16 щодо сплати заборгованості за надані послуги з наземного та пасажирського обслуговування державних ПС (крім зліт-посадка ПС) в розмірі 1 571 034,17 грн.
У відповіді на зазначену претензію від 15.12.2018 №350/1/2552/ПС Військова частина НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) повідомила, що між Міністерством оборони України в особі командира ВЧ НОМЕР_2 (який діяв на підставі довіреності) та Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" укладено Договір про спільне використання аеродрому від 12.03.2009 №1/92-09, згідно п. 4.2 якого, прийом і випуск ДПС ЗСУ та Міноборони є безкоштовними. Відповідно до зазначеного пункту Договору враховується повний комплекс надання аеропортових послуг, необхідних для прийому-випуску ДПС, у тому числі, але не тільки, послуги зліт-посадки.
Не сплата відповідачем послуг з наземного аеропортового обслуговування державних повітряних суден Збройних сил України Міністерства оборони України за період з 05.10.2017 по 18.10.2018 у розмірі 1 571 034, 17 грн. стала підставою звернення позивача до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення 1 787 414, 15 грн. заборгованості, з яких: 1 571 034, 17 грн. – заборгованість за надані послуги та нараховані на неї 121 590, 84грн. - інфляційні нарахування та 94 789, 14 грн. - 3% річних.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 22.03.2023 у справі №902/21/21 у задоволенні позову відмовлено.
Місцевий господарський суд прийшов до висновку, що пунктом 4.2. Договору чітко визначено безкоштовне забезпечення прийому та випуску державних повітряних суден Збройних Сил України та Міністерства оборони України яке здійснюється шляхом надання на безоплатній основі всіх послуг, які необхідні для прийому та випуску державних повітряних суден, крім послуг без яких прийом та випуск державних повітряних суден можливі та були замовлені Міністерством оборони України та Збройними Силами України додатково, шляхом укладення відповідних договорів. Разом з тим матеріали справи не містять будь яких додаткових угод до Договору №1/92-09 від 12.03.2009 чи інших Договорів, укладених між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" та Міністерством оборони України чи Збройними Силами України.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Військова частина НОМЕР_1 належить до сфери управління Міністерства оборони України. Міністерство оборони України згідно ст. 7 Повітряного кодексу України, ст. 10 Закону України "Про оборону України", Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. № 730), є центральним органом виконавчої влади в галузі державної авіації, є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили (ЗСУ).
Військова частина НОМЕР_1 Командування Повітряних Сил Збройних Сил України (далі відповідач) є органом військового управління, призначена для виконання функцій з управління, в межах її компетенції, Повітряними Силами Збройних Сил України, відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України", є органом управління авіації Збройних Сил України та суб`єктом авіаційної діяльності державної авіації України, відповідно до Правил виконання польотів державної авіації України, затверджених Наказом Міністерства оборони України від 05.01.2015 №2.
Згідно розділу II Положення про перевезення державною авіацією України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 25.06.2013 № 425, саме на відповідача покладається планування та забезпечення перевезень державної авіації України.
Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького (далі позивач) здійснює свою діяльність відповідно до вимог Господарського кодексу України, Повітряного кодексу України, інших нормативно-правових актів України та на підставі Статуту підприємства.
Позивач є державним комерційним підприємством, яке засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України.
Військова частина НОМЕР_2 входить до складу Повітряних Сил Збройних Сил України, командування якими здійснює Військова частина НОМЕР_1 та, відповідно до Указу Президента України №12/2017 від 23.01.2017 "Про внесення військово- адміністративного поділу території України" розташована у Військово-повітряній зоні "Захід", не є самостійним господарюючим суб`єктом.
Згідно ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Підстави виникнення господарських зобов`язань визначає ст. 174 ГК України, згідно якої, господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочин у відповідності до статті 205 Цивільного кодексу України може вчинятися як в усній, так і в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до частини першої статті 181 Господарського кодексу України  (далі -  ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Оплата за аеропортове обслуговування передбачена ст. 81 Повітряного кодексу України, а аеропортові збори встановлені наказом Мінтрансзв`язку №433 від 14.04.2008 року "Про встановлення аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден і пасажирів в аеропортах України та внесення змін до наказу Мінтрансу від 06.07.99 №352".
Так, відповідно до статті 81 Повітряного кодексу України у разі надання в аеропортах та на аеродромах послуг із забезпечення зльоту-посадки повітряних суден, обслуговування пасажирів в аеровокзалі, забезпечення авіаційної безпеки, пошуку та рятування в зоні відповідальності аеропорту, забезпечення наднормативної стоянки, обслуговування вантажів, забезпечення приймання, зберігання, контролю якості та видачі авіаційного пального для заливу в паливозаправники або заправлення баків повітряних суден та в разі надання інших послуг, пов`язаних з діяльністю аеропорту, в аеропортах та на цивільних аеродромах справляється плата за надання таких послуг. Розмір плати за надання послуг із забезпечення зльоту-посадки повітряних суден, обслуговування пасажирів в аеровокзалі, забезпечення авіаційної безпеки, забезпечення наднормативної стоянки (аеропортові збори) та за інші послуги, що надаються аеропортом (аеродромом) користувачам, встановлюється відповідно до законодавства України. Порядок розрахунку плати за аеропортове обслуговування та інші послуги, що надаються в аеропортах (на аеродромах), порядок оплати та звільнення від неї визначаються відповідно до законодавства України та стандартів і рекомендованої практики Міжнародної організації цивільної авіації.
У відповідності до Аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден і пасажирів в аеропортах України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 14.04.2008 №433, за аеропортове обслуговування повітряних суден і пасажирів, пов`язане із забезпеченням: посадки-зльоту повітряних суден, обслуговування пасажирів в аеровокзалі, наднормативної стоянки повітряних суден, авіаційної безпеки, стягуються аеропортові збори за ставками, що наведені в додатках 1 - 21.
Тобто, аеропортовими послугами, за які сплавляються окремі аеропортові збори, є: посадка-зліт повітряних суден; обслуговування пасажирів в аеровокзалі; забезпечення авіаційної безпеки; наднормативна стоянка повітряних суден.

Спір між сторонами виник у зв`язку із різним тлумаченням пункту 4.2 Договору №1/92-09 від 12.03.2009 відносно визначення поняття "прийом-випуск" повітряних суден, а саме: позивач вважає, що прийом-випуск ПС забезпечується шляхом надання лише послуги зліт-посадки повітряного судна, а Міноборони та відповідач включають у поняття "прийом-випуск" і інші послуги аеропорту.
За твердженнями позивача, умовами п. 4.2. Договору передбачено, що ДП "МА "Львів" безкоштовно забезпечує лише прийом та випуск державних повітряних суден.
Однак, позивач здійснює свою діяльність у сфері надання послуг, перелік яких визначений Постановою КМ України від 14.07.2010 р. № 590 "Про затвердження переліку спеціалізованих послуг аеропортів", а саме: забезпечення посадки, зльоту повітряного судна, забезпечення авіаційної безпеки, забезпечення приймання, зберігання, контролю за якістю та видачі авіаційного пального для заливу у паливозаправник або заправлення баків повітряного судна; забезпечення наднормативної стоянки повітряного судна; забезпечення обслуговування пасажирів в аеровокзалі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що починаючи з 05.10.2017 безкоштовно забезпечує прийом та випуск (зліт-посадку) державних повітряних суден Збройних Сил України Міністерства оборони України, а також надає послуги наземного аеропортового обслуговування вказаних повітряних суден, про що виставляє до оплати відповідні рахунки, які відповідач не оплачує.
У межах позову позивач заявляє до стягнення заборгованість, яка виникла у період з 05.10.2017 по 18.10.2018, а саме позивачем у зазначений період було здійснено аеропортове обслуговування державних повітряних суден Збройних Сил України (ЗСУ) Міністерства оборони України відповідно до листів-заявок Військової частини НОМЕР_2 та виставлено до оплати рахунки на загальну суму 1 571 034,17 грн. в т.ч. ПДВ, що підтверджується Актами-форм С та Картами-нарядів на наземне обслуговування (за підписами членів екіпажів), первинних документів з повним переліком наданих послуг та їх вартістю, які додано до позовної заяви. У листах-заявках про прийняття (випуск) повітряних суден приналежності Міністерству оборони України, що виконують некомерційні рейси, Військова частина НОМЕР_2 посилалась на Договір №1/92-09 від 12.03.2009. На виконання пункту 3.1. Договору Військовою частиною НОМЕР_2 направлено позивачу листи-заявки про дату прийняття (випуску), маршрут та тип повітряних суден приналежності Міністерству оборони України, а також забезпечення обслуговування ДПС, про що зазначено у вказаних листах-заявках.
Позивач зазначає, що Договором не врегульовано правовідносини щодо оплати аеропортових зборів та послуг з наземного обслуговування ПС (крім зліт-посадки ПС), які ним надаються, однак вважає, що у разі неможливості забезпечення обслуговування власними силами, а також необхідності надання позивачем будь-яких інших послуг (наприклад обслуговування пасажирів, забезпечення понаднормової стоянки) у тому числі додаткових (супровід ДПС до місць стоянки тощо), Військова частина НОМЕР_2 звертається до позивача за отриманням таких послуг.
Вищевказане на переконання позивача свідчить, що згідно Договору, ДПС ЗСУ та Міноборони можуть безкоштовно використовувати аеродром "Львів" для польотів повітряних суден державної авіації, що включає зліт - посадку. За аеропортове обслуговування повітряних суден (далі - ПС) і пасажирів, пов`язане із забезпеченням: посадки-зльоту ПС, обслуговування пасажирів в аеровокзалі, наднормативної стоянки ПС, авіаційної безпеки, стягуються аеропортові збори за ставками, що наведені в додатках 1 - 21 до Наказу Мінтрансзв`язку №433 від 14.04.2008 року "Про встановлення аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден і пасажирів в аеропортах України та внесення змін до наказу Мінтрансу від 06.07.99 №352". 
Тарифи на інші послуги з наземного та пасажирського обслуговування, що надаються в ДП "МА "Львів" встановлені Наказом ДП "МА "Львів" ім. Данила Галицького" від 10.06.2015 №205 "Про встановлення тарифів на послуги з наземного та пасажирського обслуговування, що надаються в ДП "МА "Львів" ім. Данила Галицького".
Перед виконанням кожного рейсу ВЧ НОМЕР_2 направляє ДП "МА "Львів" ім. Данила Галицького" заявку на прийняття/випуск повітряних суден, що належить Міністерству оборони України та перебувають у безпосередньому підпорядкуванні відповідача, з окремим проханням надати автомобіль супроводу для проїзду засобів наземного забезпечення.
За твердженням позивача, правочин у відповідності до статті 205 Цивільного кодексу України може вчинятися як в усній, так і в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, а тому відсутність договору (у письмовій формі) не може бути підставою для звільнення користувача аеропорту від оплати послуг у повному обсязі. Вчинення позивачем дій, спрямованих на виконання умов договору у період з 05.10.2017 по 18.10.2018, підтверджується рахунками на оплату, актами про надання послуг, Актами-формами С, картами-нарядами на наземне обслуговування (за підписами членів екіпажів) оформленими у вказаний період.
Так, за твердженням позивача між ним та відповідачем у спрощений спосіб укладено договір про надання послуг, що не суперечить вимогам статті 181 ГК України та ст. 205 ЦК України. Нормами чинного законодавства не встановлена обов`язкова вимога щодо письмової форми при укладанні договору надання послуг. При чому, укладений договір є публічним зобов`язанням, оскільки його предмет визначено у ст. ст. 70, 80 Повітряного кодексу України, а ціна договору встановлена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №433 від 14.04.2008 та наказом ДП “МА "Львів" ім. Данила Галицького" від 10.06.2015 №205 "Про встановлення тарифів на послуги з наземного та пасажирського обслуговування, що надаються в ДП “МА “Львів” ім. Данила Галицького", що відповідає вимогам частини третьої та частини п`ятої статті 180 та ст. 178 ГК України. Уся інформація про послуги з наземного аеропортового обслуговування, які надає позивач, їх вартість, розміщена на сайті - веб- сторінці в мережі Інтернет за адресою https://lwo.аеrо, яка є офіційним джерелом інформування потенційних користувачів аеропорту про позивача та послуги, які їм надаються в аеропорту м. Львова, тобто адресована необмеженому колу осіб відповідно до законодавства України про можливість укласти договір на вказаних умовах.
Так, колегією суддів враховується, що механізм організації, виконання та забезпечення польотів повітряних суден на аеродромах спільного базування, спільного використання та запасних аеродромах визначено Положенням про використання аеродромів України, затвердженого наказом Міністерства оборони України та Міністерства транспорту України від 20.06.2003 № 191/466.
Згідно з пунктом 3.7.1 вказаного Положення взаєморозрахунки між підприємствами за експлуатацію аеродрому спільного використання здійснюються за договорами, які укладаються між експлуатантом аеродрому та фізичними і юридичними особами, які мають право експлуатувати аеродром та його обладнання. 
Судом встановлено, що між військовою частиною НОМЕР_2 , що діяла на підставі довіреності Міністерства оборони України від 06.03.2009 №220/152/д, та "Міжнародний аеропорт "Львів" укладено Договір від 12.03.2009 №1/92-09 про спільне використання аеродрому. Змістом Договору є права і обов`язки сторін щодо спільного використання аеродрому. 
Розділом 2 Договору визначено Обов`язки сторін, зокрема п.п. 2.1, 2.2 встановлено, що старшим авіаційним начальником аеродрому "Львів" є генеральний директор Аеропорту. З питань проведення польотів державних повітряних суден, їх забезпечення, використання, а також утримання аеродрому "Львів", охорони, оборони і забезпечення безпеки старший авіаційний начальник керується Положенням про порядок використання аеродромів України, затвердженим спільним наказом Міністерства оборони України та Міністерства транспорту України від 20.06.2003 №191/446, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 10.07.2003 №572/7893. Інженерно-авіаційне забезпечення польотів на аеродромі "Львів" здійснюється силами та засобами Аеропорту. Спецпольоти державних повітряних суден здійснюються силами та засобами підприємств, організацій та військових частин Збройних Сил України та Міноборони згідно з вимогами чинного законодавства України. 
Згідно п. 2.5 Договору витрати на утримання аеродрому "Львів" несе Аеропорт.
Розділом 3 Договору визначено зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 , зокрема організовувати проведення польотів ДПС Збройних Сил України та Міноборони. Забезпечувати належне використання та утримання закріпленої за військовою частиною НОМЕР_2 території аеродрому "Львів", а також її охорону, оборону і підтримання безпеки на належному рівні.
Розділом 4 Договору визначено зобов`язання ДП МА "Львів", а саме Утримувати ШЗПС в експлуатаційній придатності для використання ДПС, експлуатувати її та проводити заходи з сертифікації придатності. Відповідно до умов цього Договору Аеропорт безкоштовно забезпечує прийом та випуск державних повітряних суден Збройних Сил України та Міноборони (у тому числі повітряних суден підприємств), крім тих, які здійснюють комерційну діяльність. ДП "МА "Львів" зобов`язане погоджувати плани польотів та перельотів, забезпечує використання та утримання аеродрому "Львів", охорону та підтримання безпеки аеродрому "Львів" за власний рахунок у зоні своєї відповідальності згідно отриманого сертифікату аеродрому.
Разом з тим позивач вважає, що безкоштовне забезпечення прийому та випуску державних повітряних суден Збройних Сил України та Міноборони стосується виключно надання послуг зліт-посадки повітряних суден, а відповідач стверджує, що прийом і випуск державних повітряних суден в розумінні положень п. 4.2 Договору включає в себе безкоштовне обслуговування та надання усіх аеропортових послуг для державних повітряних суден Збройних Сил України та Міноборони, які прибувають/відбувають з аеропорту "Львів".
Так як спір між сторонами виник у зв`язку із різним тлумаченням пункту 4.2 Договору відносно визначення поняття "прийом-випуск" повітряних суден, Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про тлумачення умов пункту 4.2 договору №1/92-09 про спільне використання аеродрому Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" від 12.03.2009, визначивши, що безкоштовне забезпечення прийому та випуску державних повітряних суден Збройних Сил України та Міноборони здійснюється шляхом надання послуги зліт-посадки повітряного судна.
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 30.03.2021 зупинено провадження у справі №902/21/21 до розгляду Господарським судом міста Києва справи №910/9525/19 та набранням рішенням суду у цій справі законної сили.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2021 у справі  №910/9525/19, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2022, позов задоволено частково: розтлумачено пункт 4.2 Договору таким чином, що безкоштовне забезпечення прийому та випуску державних повітряних суден Збройних Сил України та Міноборони здійснюється шляхом надання на безоплатній основі всіх послуг, які необхідні для прийому та випуску державних повітряних суден (в тому числі, зльоту-посадки повітряного судна; руху та стоянки повітряного судна; супроводу державних повітряних суден до місця стоянки; забезпечення авіаційної безпеки та забезпечення наднормативної стоянки повітряного судна; супроводу технічного наземного обслуговування; охорони державних повітряних суден; наземного обслуговування державних повітряних суден та екіпажу і пасажирів державних повітряних суден та інші), крім послуг без яких прийом та випуск державних повітряних суден можливі та були замовлені Міністерством оборони України та Збройними Силами України додатково. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.02.2023 у справі № 910/9525/19 рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2022 у справі № 910/9525/19 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову про тлумачення умов пункту 4.2 договору від 12.03.2009 №1/92-09 про спільне використання аеродрому державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів".
В даній постанові Верховний суд зазначив зокрема, що "…Підставою для тлумачення судом договору є наявність спору між сторонами правочину щодо його змісту,  невизначеність і незрозумілість  буквального значення слів, понять і термінів тексту всього договору/його частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст правочину/його частини, а  волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити його намір,  тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює існуючи умови угоди.  Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору  без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту договору/його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін,  тлумачення слід розуміти  як спосіб  можливості виконання сторонами умов правочину, тому  тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.  З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст договору/його частина у способи, встановлені  статтею 213 ЦК України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін  при його укладенні,  усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.
Метою тлумачення правочину є з`ясування його змісту, який становить права та обов`язки сторін,  тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину.
Таким чином, при вирішенні питання щодо тлумачення умов договору, суду необхідно  встановити  наявність між сторонами договору спору,  перевірити та встановити в чому полягає порушення прав позивача і чи  дійсно є обставини, на які  посилається позивач достатніми підставами для застосування статті 213 ЦК  України….
Судами попередніх інстанцій у новому розгляді справи, зокрема, встановлено, що: сторонами укладено договір про спільне використання державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів"; сталою поведінкою сторін за цим правочином протягом 8 років його реалізації підтверджується висновок щодо дійсних умов передачі майна за Договором та укладення правочину - забезпечення безоплатності надання послуг, необхідних для прийому та випуску ДПС Збройних Сил України та Міноборони.
Отже, оскільки тлумачення не може створювати нових, а лише роз`яснює існуючі між сторонами умови угоди; тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов; тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, - встановлені судами обставини виключають необхідність застосування до спірних правовідносин  статті 213 ЦК України  в аспекті тлумачення змісту того правочину (його пункту), який тривалий час виконувався його сторонами.
При цьому суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що предметом спору у цій справі є саме тлумачення змісту правочину (його пункту), а не стягнення аеропортових зборів та послуг (що є предметом спору в іншій справі).
Згідно з послідовною і сталою правовою позицією Верховного Суду відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу чи невідповідність обраного позивачем способу захисту способам, визначеним законодавством, є самостійною і достатньою підставою для відмови в позові (повністю або частково). Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.02.2022 зі справи № 905/730/20, від 22.12.2022 зі справи № 910/9215/21.
Таким чином, суди попередніх інстанцій, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, як-то: укладення сторонами спору Договору у 2009 році та його тривале виконання в цій частині, водночас не врахували, що за відсутності того порушеного права, яке б потребувало захисту в обраний позивачем спосіб захисту, у позові належало відмовити, не вдаючись до тлумачення змісту правочину (його пункту),  який тривалий час виконувався його сторонами.
З огляду на викладені підстави для відмови в задоволенні позову, відсутні й підстави для формування висновку Верховного Суду щодо питання застосування до спірних правовідносин приписів статті 213 ЦК України в контексті тлумачення пункту 4.2 Договору щодо застосування статей  70,  81 Повітряного кодексу України".
Судом першої інстанції здійснено системний аналіз волі (намірів) сторін при укладенні Договору №1/92-09 про спільне використання аеродрому державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" від 12.03.2009, мети такого правочину, змісту попередніх переговорів, усталеної практики відносин між сторонами та їх подальшої поведінки.
Здійснюючи такий аналіз місцевий господарський суд врахував, що аеродром "Львів" до передачі його Аеропорту належав до сфери управління Міноборони та являв собою частину військового містечка, в той час як основними засадами діяльності в галузі авіації та використання повітряного простору України є гарантування безпеки авіації, забезпечення інтересів держави, національної безпеки та потреб суспільства і економіки у повітряних перевезеннях та авіаційних роботах.
Неухильність дотримання таких засад здійснення відповідної діяльності як інтереси держави та національна безпека знайшло своє відображення в Указі Президента України від 08.10.2007 №948/2007, яким було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.09.2007 №705-р про передачу цілісного майнового комплексу Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" разом із злітно-посадковою смугою в комунальну власність територіальної громади м. Львів, з посиланням на те, що такі дії не відповідають завданням щодо реформування та розвитку Збройних Сил України, визначеним Указом Президента України від 27.12.2005 №1862-25т, що виданий згідно зі      статтею 106 Конституції України та на виконання Законів України "Про основи національної безпеки України" та "Про організацію оборонного планування", адже вилучення відповідної злітно-посадкової смуги з управління Міністерства оборони України призведе до зниження бойової готовності військ, що створить загрозу національній безпеці.
Тобто, Президентом України фактично було зауважено, що позбавлення Збройних Сил України та Міноборони можливості використання у своїй діяльності аеропорту "Львів" разом із злітно-посадковою смугою не відповідає статті 17 Конституції України, за якою забезпечення захисту суверенітету і територіальної цілісності України визнаються найважливішими функціями держави, та пункту 7 статті 116 Конституції України, яким на Кабінет Міністрів України покладено здійснення заходів щодо забезпечення обороноздатності і національної безпеки України.
Лише в послідуючому, після проведення низки узгоджувальних заходів та врегулювання спірних питань, пов`язаних з передачею зі сфери управління Міноборони до Мінтрансзв`язку державного майна військового містечка №58, з метою використання аеродрому Львів в інтересах держави, у тому числі щодо безперебійного комплексного забезпечення прийому-випуску державних повітряних суден, Кабінетом Міністрів України було видано розпорядження від 18.06.2008 №889-р про передачу від Міноборони до сфери управління Мінтрансзв`язку основних фондів аеродрому Львів, за наслідками реалізації якого і було укладено Договір №1/92-09 від 12.03.2009.
Викладені обставини не заперечуються учасниками справи.
Отже, на думку місцевого господарського суду наведені передумови та підстави укладення Договору в комплексі з його умовами та при визначенні належності аеропорту "Львів" до об`єктів, які забезпечують підтримання обороноздатності держави дають обґрунтовані підстави для висновку, що обкладання послуг, без яких неможливий зліт або посадка державного повітряного судна Збройних Сил України та Міноборони (у тому числі повітряних суден підприємств Міноборони), крім тих, які здійснюють комерційну діяльність, обов`язковістю їх оплати є недопустимим та суперечитиме безпосередньо умовам Договору.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки матеріали справи не містять доказів існування намірів сторін Договору здійснювати його реалізацію в частині прийому та випуску державних повітряних суден Збройних Сил України та Міноборони за плату з боку Міноборони, що було незмінним протягом 2009-2017 років.
Аналізуючи зібрані в матеріалах справи докази вбачається, що для повноцінного забезпечення прийому та випуску державних повітряних суден Збройних Сил України та Міністерства оборони України з/до аеропорту "Львів" є необхідним надання послуг, зокрема: зльоту-посадки повітряного судна; руху та стоянки повітряного судна; супроводу державних повітряних суден до місця стоянки; забезпечення авіаційної безпеки та забезпечення наднормативної стоянки повітряного судна; супроводу технічного наземного обслуговування; охорони державних повітряних суден; наземного обслуговування державних повітряних суден та екіпажу і пасажирів державних повітряних суден, тощо.
Окрім того, колегією суддів враховується, що структурно Договір №1/92-09 від 12.03.2009 складається з розділів: "Предмет і мета договору", "Обов`язки сторін", "Зобов`язання військової частини НОМЕР_2 ", "Зобов`язання ДП МА "Львів", "Відповідальність сторін", "Зміни і доповнення", "Порядок вирішення спорів", "Додаткові положення договору", які разом містять 31 пункт, без додатків та змін. 
При укладанні договору та його виконанні до 2017 року у сторін не виникало спорів щодо його виконання та необхідності здійснення оплати Військовою частиною НОМЕР_1 (Командуванням Повітряних Сил Збройних Сил України) за послуги, які згідно з п. 4.2 Договору надавались безкоштовно.
Згідно ч. 3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. 
Тобто, якби укладений договір був платним, то в ньому мало б бути узгоджено одну з істотних умов договору - його ціну. При цьому, вищевказаний договір не містить умов щодо вартості послуг та порядку розрахунків, тобто договір є безоплатним. 
       При цьому  за загальними правилами укладеності договорів, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).
Матеріали справи не містять будь-яких додаткових угод до Договору №1/92-09 від 12.03.2009 чи інших Договорів укладених між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" та Міністерством оборони України чи Збройними Силами України щодо погодження вартості послуг, що надаються позивачем.
Враховуючи обрану правову конструкцію захисту своїх прав, позивач намагається довести, що договір є платним, хоча умовами договору ціна договору не узгоджена. В свою чергу норми цивільного та господарського права дають право кваліфікувати такий договір як неукладений (ст. 651 ЦК України та ст. 181 ГК України). Однак, згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.
        Порядок внесення змін до письмового договору унормовано, зокрема, ст 651 ЦК України, ст. 188 ГК України, де йдеться про те, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. 
З врахуванням вищевикладеного, судом не приймаються до уваги доводи апелянта, що між ним та відповідачем у спрощений спосіб укладено договір про надання послуг; що укладений договір є публічним зобов`язанням, його предмет визначено у ст. ст. 70, 80 Повітряного кодексу України, а ціна договору встановлена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №433 від 14.04.2008 та наказом ДП "МА "Львів" ім. Данила Галицького" від 10.06.2015 №205 "Про встановлення тарифів на послуги з наземного та пасажирського обслуговування, що надаються в ДП "МА "Львів" ім. Данила Галицького". 
Натомість, в матеріалах справи наявний Договір №1/92-09 від 12.03.2009, умовами якого не передбачено надання платних послуг, а також відсутні будь-які письмові домовленості між сторонами договору щодо врегулювання цього питання (умови).
Таким чином доводи апеляційної скарги свідчать про невірне розуміння позивачем положень чинного законодавства та власне тлумачення характеру спірних правовідносин, не спростовують встановлені судом обставини та правильність висновків суду першої інстанції про відсутність порушення прав позивача з боку відповідача.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення.
На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького на рішення Господарського суду Вінницької області від 22.03.2023 у справі № 902/21/21 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 287-291 ГПК України.
3. Справу №902/21/21 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "05" липня 2023 р.

Головуючий  суддя                                                                      Розізнана І.В. 

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.

Суддя                                                                                              Грязнов В.В.