ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

          13 липня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 340/4261/22	

Головуючий суддя І інстанції – Жук Р.В.

          Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Іванова С.М. (доповідач),
                              суддів:  Чередниченка В.Є., Шальєвої В.А.,     

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу  відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.11.2022 року в адміністративній справі №340/4261/22 за позовом  фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  до  відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті  про визнання протиправною та скасування постанови, - 

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1  звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови №311602 від 23.08.2022 року.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.11.2022 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  було задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову №311602 від 23.08.2022 року про застосування адміністративно-господарського штрафу, яка була винесена відділом державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті відносно ФОП ОСОБА_1 .
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відділ державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що спірна постанова була прийнята відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства, оскільки було встановлено факт руху належного позивачу транспортного засобу з перевищенням маси навантаження.
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів  вважає, що   апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль МАN реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп SCHMITZ реєстраційний номер НОМЕР_2 належать ОСОБА_1 (а.с.41).
03.05.2022 посадовими особами Укртрансбезпеки, на автомобільній ділянці М-15 Одеса-Рені (на Бухарест) км 12+191 проводилась рейдова перевірка, під час якої був зупинений транспортний засіб марки МАN реєстраційний номер НОМЕР_1 , який здійснював перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством вагових норм.
03.05.2022 посадовими особами Укртрансбезпеки на вищезазначеній ділянці дороги проводився габаритно - ваговий контроль.
За результатами проведення габаритно - вагового контролю транспортного засобу марки МАН реєстраційний номер НОМЕР_1 встановлено перевищення вагових параметрів на фактичну масу транспортного засобу 45,25 т при нормативно допустимих 40 т (а.с.61).
Посадовими особами Укртрансбезпеки зафіксовано перевищення вагових параметрів на одиночну вісь - 12,35 т при нормативно допустимій 11,5 т (7,4%) та на строєну вісь 26,15 т при нормативно дозволених 24 Т (8,9%).
У зв`язку з виявленням вищезазначених порушень державними інспекторами складено Акт №329376 від 03.05.2022 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, Акт про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів №0070486 від 03.05.2022 та Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0057927 від 03.05.2022 (а.с.60-62).
Водій зі змістом акту №329376 від 03.05.2022, та інших складених документах був ознайомлений, надав пояснення, копію матеріалів – отримав, про що зроблено запис у відповідних графах.
Повідомлення про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт від 30.06.2022 року, який був призначений на 26.07.2022 року, направлено позивачу поштою та отримано уповноваженою особою позивача 16.07.2022 року.
Повідомлення про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт від 27.07.2022 року, який був призначений на 23.08.2022 року, направлено позивачу поштою та отримано уповноваженою особою позивача 13.08.2022 року.
23 серпня 2022 року уповноваженою особою відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №311602 про накладення на позивача штрафу у розмірі 17000,00 грн. за перевищення встановлених законодавством габаритно - вагових норм понад 30% при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.
Не погодившись з прийняттям наведеної постанови про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем до матеріалів справи договір оренди транспортних засобів з екіпажем №14-пр від 30.04.2022 року з додатками, заявка/разовий договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом №НОР-ТЗА02/22 від 02.05.2022 року, товарно-транспортна накладна №877127 від 03.05.2022 року, акт здачі-приймання виконаних робіт/наданих послуг від 04.05.2022 року, прибутковий касовий ордер №11 від 02.05.2022 року, видатковий касовий ордер від 02.05.2022 року, квитанція №11 від 02.05.2022 року, договір купівлі – продажу №DKS від 01.05.2022 року, журнал обліку завантажень та листи не свідчать, що ФОП ОСОБА_1 не був перевізником за товарно-транспортною накладною №013826 від 02.05.2022 року до уваги не беруться, оскільки зазначені документи не надані під час перевірки та безпосередньо до контролюючого органу під час розгляду справи про порушення автотранспортного законодавства та вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності. Зауважено, що приймаючи спірну постанову поза межами двох місяців, відповідачем порушено принцип юридичної визначеності, оскільки після спливу цих двох місяців відповідач не мав права розглядати та, як наслідок, притягувати позивача до відповідальності, з огляду на те, що Порядок №1567 встановив присічний строк розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. 
Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного.
В розумінні вимог статті 1 Закону України “Про автомобільний транспорт” автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до ст.33 Закону України “Про автомобільний транспорт” автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Згідно із ст.48 Закону України “Про автомобільний транспорт” автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Згідно з абзацом 17 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", яким передбачено, що за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу   встановлюється штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п.22.5 “Правил дорожнього руху”, затверджених 10.10.2001 постановою Кабінету Міністрів України №1306 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. (…).
Відповідно до пункту 6 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року № 30 (далі – Порядок № 30) дозвіл видається: уповноваженим підрозділом Національної поліції - у разі виїзду за межі України або в`їзду на територію України виключно великогабаритними транспортними засобами; уповноваженими підрозділами Національної поліції в областях, м. Києві, а також Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, - якщо маршрут пролягає в межах Автономної Республіки Крим, області, між областями або між Автономною Республікою Крим, мм. Києвом і Севастополем та іншими адміністративно-територіальними одиницями.
Пунктом 7 Порядку №30 передбачено, що дозвіл видається на одноразовий проїзд великогабаритного та великовагового транспортного засобу. У разі здійснення постійних проїздів по одному маршруту тим самим транспортним засобом дозвіл може видаватися на кілька проїздів, але не більше ніж на три місяці.
Згідно з пунктом 25 Порядку № 30, забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.
На підставі абзацу 16 частини першої статті 60 Закону, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, при розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема суб`єкта правопорушення на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення правопорушення, передбаченого Законом України “Про автомобільний транспорт”.
Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для прийняття спірної постанови були висновки відповідача про те, що 03.05.2022 року належний позивачу транспортний засіб марки MAN державний номерний знак НОМЕР_1 рухався дорогою загального призначення з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків.
Так, з матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб марки MAN державний номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 , про що свідчать відомості, зазначені в свідоцтві про реєстрацію даного транспортного засобу.
В свою чергу, згідно договору оренди транспортного засобу з екіпажем від 30.04.2022 року № 14-пр, укладеного між позивачем (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Норіка» (орендар), в порядку та на умовах визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати за плату Орендареві строкове користування, а Орендар зобов`язується прийняти у строкове користування великовагові вантажні транспортні засоби, що визначені у цьому договорі та зобов`язується сплачувати Орендодавцем відповідну орендну плату, зокрема транспортний засіб марки MAN, державний номер НОМЕР_1 .
Відповідно до листа ТОВ «Норіка» від 05.09.2022 року № 05/09-1, саме ним відбулось перевезення насіння соняшника транспортним засобом марки MAN державний номерний знак НОМЕР_1 та, саме він є належним автомобільним перевізником по даному правопорушенню.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що статтею 799 Цивільного кодексу України встановлено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.
Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до статті 800 Цивільного кодексу України наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу.
Отже, оскільки транспортний засіб передано позивачем в оренду ТОВ «Норіка», договір оренди є чинним, недійсним не визнавався, то саме орендар ТОВ «Норіка» є автомобільним перевізником у розумінні Закону № 2344-ІІІ в межах спірних правовідносин, а не позивач.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що під час проведення перевірки уповноваженим особам відповідача було подано товарно-транспортну накладну                                від 02.05.2022 року № 013826 (відповідачем не заперечується), в якій відсутні дані щодо позивача як перевізника.
Доводи апеляційної інстанції про відсутність факту видачі тимчасового реєстраційного документа, який підтверджує право користування транспортним засобом ТОВ «Норіка», правового значення для вирішення спору не мають, оскільки не спростовують юридичного факту передання позивачем транспортного засобу в оренду зазначеному вище Товариству.
Крім того, аналізуючи наведені вище положення законодавства у співставленні з обставинами цієї справи, колегія суддів виходить передусім з того, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена абзацом чотирнадцятим частини першої статті 60 Закону N2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.
Колегія суддів погоджується з доводами Укртрансбезпеки про те, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу.
Не без того, що надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абзацом чотирнадцятим частини першої статті 60 Закону № 2344-III. Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися), як на тому акцентує відповідач.
На місці здійснення габаритно-вагового контролю водій повинен пред`явити ті документи, які від нього вимагаються (стаття 48 Закону № 2344-III). Колегія суддів не заперечує того, що під час такого контролю можуть виникати ситуації, коли обсяг (перелік) наданих документів недостатній для встановлення всіх обставин, які мають значення для настання відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону № 2344-III. Але й адміністративно-господарський штраф (відповідно до статті 60 Закону № 2344-III) накладається не на місці габаритно-вагового контролю. Для цього призначається розгляд справи, під час якого посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки має з`ясувати, зокрема, особу порушника, адже автомобільний перевізник не може встановлюватися на основі самих лише слів водія транспортного засобу, які зафіксовані в акті проведення перевірки (додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом).
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 06.07.2023 року по справі №  560/514/22, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку відносно протиправності прийняття відповідачем спірної постанови та необхідності її скасування.
Однак, зі змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку відносно протиправності прийняття спірної постанови з огляду на  порушення відповідачем двомісячного строку притягнення до відповідальності, передбаченого п. 25 Порядку № 1567.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими, оскільки згідно зі статтею 241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.
Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.
Адміністративно-господарський штраф може застосовуватися у визначених законом випадках одночасно з іншими адміністративно-господарськими санкціями, передбаченими статтею 239 цього Кодексу.
Частиною першою статті 250 Господарського кодексу України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.
За своєю суттю накладене оскарженою позивачем постановою стягнення є адміністративно-господарською санкцією (адміністративно-господарським штрафом), відповідно такі адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.
Інші, ніж встановлені частиною першою статті 250 Господарського кодексу України, строки застосування адміністративно-господарських санкцій можуть бути встановлені лише законом, проте спеціальним законом такі строки не встановлені, тому граничними строками застосування штрафу є строки, які передбачені, саме Господарським кодексом України.
При цьому строк, який визначено приписами Порядку № 1567, як підзаконним нормативно-правовим актом, є строком розгляду справи про порушення у сфері законодавства про автомобільний транспорт, а не строком накладення адміністративно-господарського штрафу.
Відповідачем накладено на позивача адміністративно-господарський штраф постановою від 23.08.2022 року за порушення законодавства про автомобільним транспорт, виявлене 03.05.2022 року, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого частиною першою статті 250 Господарського кодексу України.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції даної постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Відповідно до   ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст.  315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті – задовольнити частково.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.11.2022 року в адміністративній справі №340/4261/22 – змінити, виклавши текст його мотивувальної частини в редакції даної постанови.
В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.11.2022 року в адміністративній справі №340/4261/22 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених              ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва