Постанова
Іменем України                            
 
19 липня 2023 року 
м. Київ
 
Справа № 357/7017/19
провадження № 61-10898св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,       Хопти С. Ф., 
учасники справи:
позивач - Білоцерківська міська рада Київської області,
відповідачі: Білоцерківська районна державна адміністрація Київської області, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Білоцерківської міської ради Київської області на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2021 року, ухвалене            у складі судді Ярмоли О. Я., та постанову Київського апеляційного суду        від 30 серпня 2022 року, прийняту у складі колегії суддів: Коцюрби О. П., Білич І. М., Слюсар Т. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовної заяви

 

У червні 2019 року Білоцерківська міська рада Київської області                 (далі - Білоцерківська міська рада) звернулася до суду з позовом до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області            (далі - Білоцерківська РДА), фізичної особи-підприємця ОСОБА_1      (далі - ФОП ОСОБА_1 ) про визнання недійсними і скасування                    розпорядження, договору купівлі-продажу земельної ділянки та державної реєстрації.
Позовну заяву Білоцерківська міська рада мотивувала тим, що в лютому 2019 року виявлено відсутність на Публічній кадастровій карті відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером 3210300000:03:051:0036, але виявлено нові відомості про земельну ділянку площею 0,2103 га                       з кадастровим номером 3220489500:01:023:0602, яка згідно з інформацією    з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, знаходиться               у власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20 липня 2018 року, укладеного між Білоцерківською РДА та ОСОБА_1 . Однак Білоцерківська міська рада розпорядчих рішень, зокрема щодо продажу земельної ділянки не приймала. Позивач стверджує, що Білоцерківською РДА продано земельну ділянку кадастровий номер 3220489500:01:023:0602, яка попередньо була сформована саме як земельна ділянка комунальної власності територіальної громади міста Біла Церква, і спірна земельна ділянка є частиною земельної ділянки комунальної власності. Отже, такі дії Білоцерківської РДА вважає незаконними та такими, що порушують права територіальної громади міста Біла Церква та положення статей 12, 78, 80, 83, 92, 122, 123, частини шостої статті 149 ЗК України, внаслідок відчуження частини земельної ділянки, що сформована в межах державного акта на право користування земельною ділянкою серія Б за №086970                                    (з подальшими змінами згідно постанови Верховної Ради України                        від 30 січня 1992 року № 2072-ХІІ) площею 20,0 га під забудову житлового масиву.
 
Білоцерківська міська рада просила суд:
- визнати недійсним розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 18 липня 2018 року за № 339 «Про затвердження звіту про експертно-грошову оцінку і продаж земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 
в адміністративних межах Шкарівської сільської ради»;  
- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, який укладений 20 липня 2018 року між Білоцерківською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 , загальною площею 0,2103 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 3220489500:01:023:0602, який посвідчений державним нотаріусом другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А. П. за № 3-2304;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 
(з відкриттям розділу) № 42160960 державного нотаріуса Приймак А. П. 
від 20 липня 2018 року і реєстрацію права власності, номер запису 27135103.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області               від 27 січня 2021 року у задоволенні позову Білоцерківської міської ради відмовлено. 
Скасовано ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду від 18 липня       2019 року про забезпечення позову та накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 3220489500:01:023:0602, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1603524032204.
Постановою Київського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року апеляційну скаргу Білоцерківської міської ради залишено без задоволення, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області                   від 27 січня 2021 року залишено без змін. 
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач не довів включення спірної земельної ділянки в масу земель, що перебувають у постійному користуванні громади міста Біла Церква за державним актом на право користування землею (серія Б № 086970). Суд вважав                           не встановленим, що оскаржуваним розпорядженням Білоцерківської РДА від 18 липня 2018 року № 339 «Про затвердження звіту про експертно-грошову оцінку і продаж земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 » були порушені права та інтереси позивача.
Крім того, суд першої інстанції встановив, що земельна ділянка                                  з кадастровим номером 3220489500:01:023:0602, площею 0,2103 га, фактично знаходиться за існуючою межею міста Біла Церква, тобто в межах запроектованого, а докази, надані суду, підтверджують, що міська межа не встановлювалася в натурі (на місцевості), не закріплювалася на території межовими знаками та відомості про неї не внесені до Державного земельного кадастру після отримання Білоцерківським міськвиконкомом державного акта на право користування землею (серія Б за № 086970).
Спростовуючи доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції вказав, що  відповідач ФОП ОСОБА_1 скористався процесуальним правом, подав до суду висновок експерта, складений на його замовлення, що відповідає вимогам, передбаченим статтею 106 ЦПК України. Натомість позивач під час розгляду справи правом на подання клопотання про призначення             у справі судової експертизи в порядку статті 103 ЦПК України                                   не скористався, висновок експерта, складений на його замовлення в порядку статті 106 ЦПК України, позивач також суду не надав.
Натомість висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 12 листопада 2019 року, складений судовим експертом Українського незалежного інституту судових експертиз Коваленко Л. А., відповідає вимогам статті 102 ЦПК України, оцінений судом першої інстанції відповідно до вимог статті 89 ЦПК України і є одним із доказів недоведеності позовних вимог.
При цьому суд апеляційної інстанції вказав, що посилання у апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував висновки судів                       у аналогічних справах, зокрема висновки, викладені у справі № 357/2278/19 у частині встановлення меж міста Біла Церква у 1966 році та адміністративної межі Білоцерківської міської ради Київської області              у 1968 році, не підлягають урахуванню, оскільки не підпадають під підстави звільнення від доказування відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У листопаді 2022 року Білоцерківська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
07 листопада 2022 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу Білоцерківської міської ради Київської області залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.
 
28 листопада 2022 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.
У грудні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
10 липня 2023 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 24 травня 2022 року у справі № 357/2278/19 (провадження № 61-2883св20).
 
Серед іншого, заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, зокрема:
- суди попередніх інстанцій не надали оцінку поданим позивачем доказам, зокрема технічній документації із землеустрою щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220489500:01:023:0602 площею 0,213 га, яка розташована в центрі житлового масиву «Піщаний», який розташований         у м. Біла Церква та інші докази, згідно з якими виконавчий комітет Білоцерківської міської ради є землекористувачем та за яким закріплюється безстрокове і безоплатне користування спірною земельною ділянкою;
- суд першої інстанції врахував висновки судової земельно-технічної експертизи від 12 листопада 2019 року, з якими категорично не згоден позивач. У цій справі питання проведення земельно-технічної експертизи на вирішення суду не ставилися, питання сторонами не обговорювалися, експерт не витребував жодних відомостей, які були б необхідні для дослідження.  
 
Відзив на касаційну скаргу у визначений судом строк не подано. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Згідно з державним актом на право користування землею за 1989 рік, серія Б № 086970 з подальшими змінами згідно з постановою Верховної Ради      від 30 січня 1992 року № 2072-ХІІ, Білоцерківському міськвиконкому було передано у користування земельну ділянку загальною площею 20,7 га під забудову житлового масиву (том 1, а.с. 85-88).
 
Актом перенесення в натуру меж наданої земельної ділянки виконкому Білоцерківської міської ради під будівництво житлового масиву                  від 23 березня 1992 року, на виконання постанови Верховної Ради                від 30 січня 1992 року № 2072-ХІІ, перенесено в натуру межі наданої ділянки виконкому Білоцерківської міської ради народних депутатів за рахунок землеволодіння радгоспу «Білоцерківський» Білоцерківського району Київської області загальною площею 20,0 га, з них: рілля - 19,4 га, лісосмуга - 0,6 га (том 1, а.с. 88 зворот).
 
27 вересня 2012 року Білоцерківською міською радою прийнято рішення № 703-29-VI «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду та передачі земельних ділянок в оренду», яким, ФОП ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та передано земельну ділянку загальною площею 0,2103 га, у тому числі: під проїздами, проходами та площадками -  0,2103 га, в АДРЕСА_1 в оренду строком на 5 років під розміщення автостоянки, кадастровий номер земельної ділянки 3210300000:03:051:0036                    (том 1, а.с.20).
 
Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертцентр» у 2012 році складено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки                  у користування на умовах оренди ФОП ОСОБА_1 для обслуговування автостоянки в районі житлового будинку АДРЕСА_1 (том 1, а.с.30-84).
 
09 жовтня 2012 року між Білоцерківською міською радою та                       ФОП ОСОБА_1 укладений договір оренди землі № 116, який зареєстрований Управлінням Держкомзему у місті Біла Церква Київської області у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельними ділянками, договорів оренди землі 04 грудня 2012 року за №  321030004000915 (том 1, а.с.21-22).
 
02 квітня 2018 року до Білоцерківської міської ради, через Центр надання адміністративних послуг, від ФОП ОСОБА_1 надійшла заява про надання йому дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості під розміщення автостоянки площею 0,2103 га.
 
22 травня 2018 року сесії Білоцерківської міської ради було рекомендовано відмовити ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, у запропонованому розмірі, та за вказаною адресою, на підставі рекомендацій правління містобудування та архітектури міської ради у зв`язку з тим, що наміри щодо забудови земельної ділянки суперечать наявній містобудівній документації. Заява ОСОБА_1 про надання йому дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості під розміщення автостоянки, за його ж клопотанням, була залишена без розгляду.
 
Встановлено, що 20 липня 2018 року між Білоцерківською РДА та        ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 3220489500:01:023:0602, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1603524032204, посвідчений державним нотаріусом другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А. П. за № 3-2304 (том 2, а.с.23-24), у зв`язку з чим               20 липня 2018 року державним нотаріусом Приймак А. П. прийнято рішення за індексним номером: 42160960 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 3220489500:01:023:0602 за ОСОБА_1 (том 1, а.с.144).
 
Листом від 13 лютого 2019 року Управління регулювання земельних відносин Білоцерківської міської ради Київської області проінформувало Білоцерківську міську раду про відсутність на Публічній кадастровій карті відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером 3210300000:03:051:0036, та наявність відомостей про земельну ділянку площею 0,2103 га, з кадастровим номером 3220489500:01:023:0602, яка, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, знаходиться у власності ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 20 липня 2018 року (том 1, а.с. 27-28).
 
Згідно з інформаційною довідкою від 02 вересня 2019 року № 14/370-19, наданою Головним управлінням Держгеокадастру в Київській області, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3220489500:01:023:0602, площею 0,2103 га, розташована в адміністративних межах Шкарівської сільської ради. Межі міста Біла Церква станом на            02 вересня 2019 року не встановлені та не внесені до Державного земельного кадастру (том 2, а.с.125).
 
12 листопада 2019 року на замовлення ОСОБА_1 судовий експерт Українського незалежного інституту судових експертиз Коваленко Л. А. склала висновок № 100/09-2019З, з якого вбачається, що встановити місцеположення або місцерозташування земельної ділянки площею           20,0 га, яка відведена Білоцерківській міській раді, що підтверджено Державним актом (серія Б № 086970), на плані землекористування під № 2 неможливо, оскільки інформація про координати поворотних точок, дирекційні або внутрішні кути, що дають змогу точно встановити конфігурацію земельних ділянок, у документах, що підтверджують виникнення прав на них, не відображаються. Неможливо встановити місцеположення земельної ділянки згідно генерального плану, а саме: чи знаходиться земельна ділянка площею 0,2103 га за кадастровим номером 3220489500:01:023:0602 в межах міста Біла Церква згідно з копією з Генерального плану, (проектний план 2019), оскільки відповідно до статті 1 Закону України «Про планування і забудову територій», генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту і не містить інформацію про координати поворотних точок межі міста Біла Церква, за допомогою яких можливо її встановити (том 2, а.с. 127-139).
 
Перевіряючи доводи позивача про те, що земельна ділянка з кадастровим номером 3220489500:01:023:0602, площею 0,2103 га перебуває у межах міста Біла Церква відповідно до Генерального плану міста, затвердженого рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 03 листопада 2016 року № 319-18-V, суди встановили, що згідно з наданих позивачем доказів: копії рішення виконкому Білоцерківської міської ради                       від 30 липня 1955 року за № 358, копії рішення виконкому Білоцерківської міської ради депутатів трудящих від 21 жовтня 1964 року № 570, підтверджено, що відбулося розширення меж міста Біла Церква за рахунок населених пунктів Заріччя та Роток, однак, відсутні докази, що межі міста Біла Церква розширювалися за рахунок земель Шкарівської сільської ради, на території якої знаходиться оспорювана земельна ділянка.
 
Встановлено, що ні в 1955 році в межі міста Біла Церква згідно з «Проектом планування» міста, затвердженого рішенням виконкому Білоцерківської міської ради від 30 липня 1955 року, № 358, ні в 1964 році, в межі міста Біла Церква згідно з «Проектом планування», затвердженого рішенням виконкому Білоцерківської міської ради депутатів трудящих від 21 жовтня 1964 року № 570 та рішенням Київського облвиконкому від 19 лютого                 1966 року № 97, спірна земельна ділянка не входила.
 
З проектного Генерального плану міста Біла Церква, затвердженого рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 03 листопада 2016 року № 319-18-VІІ встановлено, що спірна земельна ділянка, яка перебуває у власності ОСОБА_1 , входить у межі міста за проектною межею, а не за існуючою межею міста, яка встановлювалася в різні періоди, відповідно до чинного на той час законодавства.
 
Встановлено, що на час вирішення спору, місто Біла Церква не має офіційно затвердженої міської межі. Докази, надані суду у цій справі, підтверджують, що міська межа не встановлювалася в натурі (на місцевості),                              не закріплювалася на території межовими знаками та відомості про неї                  не внесені до Державного земельного кадастру після отримання Білоцерківським міськвиконкомом державного акта на право користування землею серія Б № 086970.
 
На Генеральному плані вбачається проектна й існуюча межі міста Біла Церква (том 1 а.с. 145).
 
Встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться поза встановленою існуючою межею міста, а рішення Білоцерківської міської ради Київської області про затвердження інших меж міста Біла Церква на час розгляду цієї справи судом не прийняте.
 
Матеріали цивільної справи не містять постанову Верховної Ради України про затвердження проекту землеустрою міста Біла Церква.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права          у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
- судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, зокрема, суди належним чином не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга Білоцерківської міської ради підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263              ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають. 
 
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
 
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. 
 
За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
 
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
 
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
 
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
 
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
 
У позовній заяві Білоцерківська міська рада звернулася до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Білоцерківської РДА та просила суд: 
- визнати недійсним розпорядження Білоцерківської РДА від 18 липня    2018 року № 339 «Про затвердження звіту про експертно-грошову оцінку і продаж земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 в адміністративних межах Шкарівської сільської ради»;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, який укладений 20 липня 2018 року між Білоцерківською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 ;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень                  (з відкриттям розділу) № 42160960 державного нотаріуса Приймак А. П.      від 20 липня 2018 року і реєстрацію права власності, номер запису 27135103.
 
Вирішуючи питання юрисдикційності спору, Верховний Суд вказує на таке.
 
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Білоцерківської РДА                         ФОП ОСОБА_1 затверджено звіт про експертно-грошову оцінку і продаж земельної ділянки (кадастровий номер 3220489500:01:023:0602), на підставі якого та відповідно до укладеного між ОСОБА_1 та Білоцерківською РДА договору купівлі-продажу, ОСОБА_1 набув право власності на спірну земельну ділянку кадастровий номер 3220489500:01:023:0602, яку  використовує для здійснення підприємницької діяльності (під розміщення автостоянки).
 
Статтею 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
 
У пункті 15 частини першої статті 20 ГПК України зазначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.
 
Відповідно до частини першої, другої статті 3 ГК України під господарською діяльністю слід розуміти діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).
 
Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду                  у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 760/13915/18 (провадження № 14-234цс19), від 25 лютого 2020 року у справі № 916/385/19 (провадження № 12-167гс19).
 
З урахуванням наведених норм матеріального і процесуального права правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими, оскільки між сторонами існує спір щодо набуття права власності на майно, яке було передано відповідачу для здійснення підприємницької діяльності, тобто як суб`єкту господарювання.
 
Позивач та інший відповідач у справі - юридичні особи.
 
Враховуючи, що у справі, яка переглядається, спір виник щодо передачі у власність фізичній особі-підприємцю земельної ділянки, для ведення господарської діяльності, розгляд цієї справи повинен відбуватися за правилами господарського судочинства.
 
Колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили предметну та суб`єктну юрисдикцію спору, помилково розглянули справу в порядку цивільного судочинства.
 
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має, зокрема, право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі.
 
У частинах першій і другій статті 414 ЦПК України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 і 257 цього Кодексу.
 
З огляду на викладене касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255, частини першої статті 414 ЦПК України, оскільки спір у цій справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції.
 
Відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
 
Верховний Суд на виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачу його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Якщо інше не передбачено законом, у разі закриття провадження у справі судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 141 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Такого клопотання у справі не заявлено.
 
Керуючись статтями 255, 256, 400, 409, 414, 416 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Білоцерківської міської ради Київської області задовольнити частково.
 
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області                   від 27 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду                  від 30 серпня 2022 року скасувати.
 
Закрити провадження у цивільній справі за позовом Білоцерківської міської ради Київської області до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсними і скасування розпорядження, договору купівлі-продажу земельної ділянки та державної реєстрації.
 
Роз`яснити Білоцерківській міській раді Київської області, що розгляд справи за її позовом віднесено до юрисдикції господарського суду та протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення, вона може звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Г. В. Коломієць
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець
 
                                                                                                            С. Ф. Хопта