ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 липня 2023 року           справа №200/1220/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В.,  Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року (головуючий суддя І інстанції – Абдукадирова К.Е.) у справі № 200/1220/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів,- 

                                                            В С Т А Н О В И В:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів – задоволений частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з березня 2017 року по травень 2017 року.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з березня 2017 року по травень 2017 року.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки до посадового окладу за виконання роботи, яка передбачає доступ до державної таємниці (надбавки за роботу в умовах режимних обмежень) за період з січня 2017 року по березень 2021 року (включно).
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку до посадового окладу за виконання роботи, яка передбачає доступ до державної таємниці (надбавки за роботу в умовах режимних обмежень) за період з січня 2017 року по березень 2021 року (включно).
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 7 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 7 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015 рік у кількості 3 доби, за 2020 рік у кількості 10 діб.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015 рік у кількості 3 доби, за 2020 рік у кількості 10 діб.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані 70 днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 70 днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану в році звільнення відпустку з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за березень 2021 року.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за березень 2021 року.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за березень 2021 року.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за березень 2021 року.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за періоди: лютий, березень, квітень, червень-грудень 2016 року, січень, лютий, липень, жовтень 2017 року, грудень 2020 року, січень, березень 2021 року.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період: лютий, березень, квітень, червень-грудень 2016 року, січень, лютий, липень, жовтень 2017 року, грудень 2020 року, січень, березень 2021 року.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області - задоволено частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року у справі № 200/1220/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів - скасовано в частині позовних вимог про визнання протиправними дій ГУНП в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з березня 2017 року по травень 2017 року; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з березня 2017 року по травень 2017 року.
Прийнято нову постанову в цій частині про відмову у задоволенні позову.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Таким чином, рішення суду від 29 грудня 2022 року набрало законної сили 12 квітня 2023 року. Виконавчі листи у справі не надавались.
11 травня 2023 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду в адміністративній справі № 200/1220/22.
Заявник просить суд постановити ухвалу в порядку передбаченому статтею 249 КАС України та визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області (ідентифікаційний код юридичної особи 40109058) щодо виконання рішення Першого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2023 у справі №200/1220/22.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду в адміністративній справі № 200/1220/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів відмовлено.
Не погодившись із вищевказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив її скасувати та задовольнити заяву.
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 6 ст. 383 КАС України відмовив у задоволені заяви, в той час, коли законодавець встановив два можливих варіанта прийнятих рішень, а саме: залишення заяви без задоволення та постановлення ухвали у порядку ст. 249 КАС України.
Суд першої інстанції в рішенні суду не надає оцінку діям чи бездіяльності відповідача щодо виконання ним судового рішення.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, з наступних підстав.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Згідно з ч. 6 ст. 383 КАС України за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Відтак,  правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.
Суд зазначає, що застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 КАС України вбачається за можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.
В контексті розуміння вимог чинного законодавства протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені, про що зазначив у постанові від 13 червня 2017 року у справі № 21-1393а17 Верховний суд України, роз`яснивши при цьому, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
З огляду на вищевикладене, суд вказує на те, що бездіяльністю визнається пасивна форма поведінки особи, що полягає у не вчиненні нею конкретної дії (дій), які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах.
Суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 березня 2020 року у справі №539/3406/17.
Водночас, відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України інститут судового контролю є чітко регламентованим. Зокрема, йому присвячені статті 287, 382 та 383 КАС України. Цими статтями визначено наступні способи судового контролю:
зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення (ч. 1–2 ст. 382 КАС України);
накладення штрафу за невиконання судового рішення (ч. 2 ст. 382 КАС України);
визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України);
визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені державним виконавцем чи іншою посадовою особою органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем (ст. 287 КАС України).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року встановлено судовий контроль за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року у справі №200/1220/22 та зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області (ідентифікаційний код юридичної особи 40109058) протягом тридцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили подати звіт про виконання рішення по справі № 200/1220/22 до Донецького окружного адміністративного суду.
Визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України) є однією із форм судового контролю нарівні з зобов`язанням суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення (ч. 1– 2 ст. 382 КАС України), що виключає необхідність застосування двох форм судового контролю одночасно.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволені заяви позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду в адміністративній справі № 200/1220/22.
Посилання скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали, на «відмову» у задоволені заяви, а не встановлену законодавчо «залишення заяви без задоволення», колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки зазначена підстава є формалізмом, відмова у задоволені заяви є тотожним з залишенням її без задоволення та не змінює змістового складу судового рішення.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року у справі № 200/1220/22 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17 липня 2023 року.

 Судді                                                                                        А.В. Гайдар
                                                                                                              Т.Г. Гаврищук
                                                                                                              І.Д. Компанієць