УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 серпня 2023 року
м. Київ
справа № 487/3339/15-к
провадження № 51-4979ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого 
ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2022 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 11 липня 2023 року у кримінальному провадженні № 12012160030000759 щодо 
ОСОБА_5 ,  
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  громадянина України, уродженця та жителя 
АДРЕСА_1 , раніше 
не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2022 року 
ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі 
на строк 5 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. 
Вирішено питання щодо цивільного позову, долі речових доказів та судових витрат 
у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у заволодінні майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому в особливо великих розмірах за наступних обставин.
Так, ОСОБА_5 16 грудня 2009 року в приміщенні станції технічного обслуговування (далі - СТО), розташованій на вул. Новосельській, 33 у м. Миколаєві, передав 
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 2000 доларів США, а останній в свою чергу передав ОСОБА_5 автомобіль «Mitsubishi Lancer X», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , який був придбаний ОСОБА_7 за рахунок кредитних коштів у 2008 році та зареєстрований 22 липня 2008 року в органах ДАІ, а також один комплект ключів та технічний паспорт від автомобіля з домовленістю про те, що до повернення грошових коштів вказаний автомобіль буде знаходитися на зазначеному СТО та ніхто ним користуватися не буде.
У подальшому ОСОБА_5 , реалізуючи виниклий у нього умисел на заволодіння чужим майном, а саме вищевказаним автомобілем, на прохання ОСОБА_6 , яка в період 
з лютого по травень 2010 року (точної дати в ході досудового та судового слідства 
не встановлено) зателефонувала йому з приводу повернення 2000 доларів США, а її сину ОСОБА_7 - автомобіля, який був наданий під заставу, повідомив про те, що він її 
не знає, ніяких угод з ОСОБА_7 не укладав, боргу вони перед ним не мають та заперечив факт передачі йому автомобіля.
Надалі ОСОБА_5 з метою реалізації свого злочинного умислу у невстановлені під час досудового слідства та судового розгляду дату та час придбав у невстановленої особи автомобіль марки «Mitsubishi Lancer X», 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_4 , двигун № НОМЕР_5 , який після дорожньо-транспортної пригоди мав технічні пошкодження, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 на вказаний транспортний засіб, зареєстрований за ОСОБА_8 .
В подальшому ОСОБА_5 передав невстановленим особам автомобіль «Mitsubishi Lancer X», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , які без дозволу відповідних державних органів замінили ідентифікаційний номер шасі транспортного засобу на номер автомобілю марки «Mitsubishi Lancer X», 2007 року випуску - НОМЕР_4 .
Після цього ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 14 серпня 
2010 року продав ОСОБА_9 вищезазначений автомобіль за 15 000 доларів США та в той же день оформив генеральну довіреність на нього та ОСОБА_10 , які не знали, 
що на вказаному автомобілі змінені номери кузову і він перебуває у володінні ОСОБА_5 незаконно.
Таким чином, ОСОБА_5 шляхом обману заволодів майном ОСОБА_7 , 
а саме автомобілем «Mitsubishi Lancer X» вартістю 195 821,79 грн, що у більше 600 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян (який станом на грудень 
2009 року становив 302,5 грн), чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 11 липня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 залишив без задоволення, а вирок Заводського районного суду 
м. Миколаєва від 07 грудня 2022 року щодо ОСОБА_5 - без змін.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржені судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, 
що дії його підзахисного за ч. 4 ст. 190 КК кваліфіковані неправильно. Стверджує, що сума шкоди, що була завдана вчиненим кримінальним правопорушенням, визначена невірно, оскільки розрахована без урахування 2000 доларів США, сплачених його підзахисним 
за автомобіль ОСОБА_7 , які останній йому так і не повернув, і, на його переконання, складає 179 875,39 грн, а не 195 821,79 грн, як зазначив суд. З огляду на наведене наполягає на тому, що ОСОБА_5 завдав потерпілому шкоди у великому розмірі, а тому його дії слід було б кваліфікувати за ч. 3 ст. 190 КК. При цьому наголошує на тому, 
що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення 16 грудня 2009 року, а вирок місцевий суд ухвалив 07 грудня 2022 року, що значно перевищує термін у 10 років, встановлений законодавцем у п. 4 ч. 1 ст. 49 КК у разі вчинення особою тяжкого злочину, яким є кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК з огляду на положення 
ст. 12 КК. Таким чином, на переконання захисника, у справі повинно бути прийнято рішення про звільнення його підзахисного від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, 
що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо 
з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення 
у межах касаційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується 
на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Доводи захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає необґрунтованими.
Як убачається із копії оскарженого вироку, суд першої інстанції, мотивуючи висновок 
про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК, послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК.
За змістом касаційної скарги захисник не погоджується із кваліфікацією дій його підзахисного, зазначаючи, що останній завдав потерпілому шкоду у великому розмірі, 
а не в особливо великому, про що ствердили суди першої та апеляційної інстанцій. 
За вироком суду ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК.
Відповідно до ч. 3 примітки до ст. 185 КК у статтях 185-191, 194 цього Кодексу у великих розмірах визнається кримінальне правопорушення, що вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 4 зазначеної примітки у статтях 185-187 та 189-191, 194 цього Кодексу 
в особливо великих розмірах визнається кримінальне правопорушення, що вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.
Як убачається з оскарженого вироку, суд дослідив та поклав в основу обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у тому числі, висновок експерта № 38 від 13 листопада 2013 року, за даними якого ринкова вартість автомобіля марки «Mitsubishi Lancer X» складала 195 821,79 грн. 
Зважаючи на наведене суд обґрунтовано зазначив про те, що ОСОБА_5 , незаконно заволодівши шляхом обману транспортним засобом ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення на суму, яка на момент його вчинення у більше 600 разів перевищувала неоподатковуваний мінімум доходів громадян (який станом на грудень 2009 року становив 302,5 грн), що, враховуючи вищенаведені положення КК, визнається особливо великим розміром, а тому дії винного за ч. 4 ст. 190 цього Кодексу кваліфіковані правильно.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши зазначений вирок в апеляційному порядку, ствердив про правильність ухваленого судового рішення, в тому числі в частині кваліфікації дій Заіки за ч. 4 ст. 190 КК із наведенням відповідного обґрунтування.
Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення. 
Посилання захисника на те, що від суми встановленої ринкової вартості автомобіля, яким незаконно заволодів його підзахисний, слід було б відняти суму у 2000 доларів США, 
яка була ним сплачена потерпілому за заставлений останнім автомобіль та яку він так і не повернув ОСОБА_5 , і таким чином визначити фактичну суму матеріальної шкоди, завдану ОСОБА_7 , яка з огляду на наведене складає 179 875,39 грн, 
що станом на момент вчинення кримінального правопорушення не перевищувало 
600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому дії ОСОБА_5 підпадали 
під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК, тобто вчинення шахрайства у великому розмірі, є неспроможними. 
Вищенаведене є власним тлумаченням захисника положень закону України 
про кримінальну відповідальність, яке жодним чином не узгоджується з правилами кваліфікації дій винної особи з огляду на розмір шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням.
Що стосується тверджень захисника про необхідність звільнення його підзахисного 
від кримінальної відповідальності відповідно ст. 49 КК, то вони є безпідставними.
Зважаючи на те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке є з огляду 
на положення ст. 12 КК є особливо тяжким злочином, строк, передбачений п. 5 ч. 1 
ст. 49 КК, який складає 15 років та рахується з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, не минув, а тому і підстав 
для звільнення винного від кримінальної відповідальності відповідно до зазначеної норми закону немає.
З огляду на наведене підстави для скасування оскаржених судових рішень внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність відсутні. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування оскаржених вироку та ухвали, Судом не встановлено.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК 
у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2022 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 11 липня 2023 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                  ОСОБА_3