ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 р. 	Справа № 440/440/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2023, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039,  по справі № 440/440/23
за позовом               ОСОБА_1  
до              Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області                      
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, в якому просила суд:
-  визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби в Полтавській області від 04.11.2022 про скасування рішення Управління Державної міграційної служби в Полтавській області від 13.04.2020 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_2 .
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що 18.04.2020 їй надано статус громадянина України та відібране зобов`язання щодо виходу із громадянства РФ протягом двох років. У період з 18.04.2020 по січень 2021 року позивач намагалась самостійно вирішити дане питання, що виявилось неможливим. 15.01.2021 позивач видала довіреність про надання відповідних послуг представником. У рамках виконання зобов`язань за довіреністю представник звернулась до Федеральної податкової служби Міністерства фінансів Російської Федерації (а саме: Міжрегіональної інспекції федеральної податкової служби по централізованій обробці даних із запитом про відсутність заборгованості зі сплати податків) та до підрозділу по питанням міграції територіального органу МВС Росії м. Новий Уренгой щодо надання адресної довідки про дату припинення реєстрації позивача на території Російської Федерації.
Враховуючи відстані та можливості пересилки, адресна довідка із м. Новий Уренгой надійшла позивачу 21.02.2022, а датована 17.02.2022. Позивачем сплачений відповідний консульський збір за оформлення виходу з громадянства Російської Федерації. 21.02.2022 позивач направила у Консульський відділ посольства РФ заяву про вихід із громадянства РФ. У зв`язку з оголошенням воєнного стану на території держави указом Президента України від 24.02.2022       № 64/2022 позивач не змогла отримати необхідну довідку з посольства Російської Федерації.
Таким чином, позивач зазначає, що з незалежних від неї причин не змогла виконати своє зобов`язання. Зазначила, що в період підготовки документів до виходу із громадянства РФ, позивач та її представник 5 (п`ять) раз відвідали Консульство РФ в Україні. На думку позивача, вона вчинила всі можливі дії, спрямовані на вихід із громадянства РФ.
Крім того, зазначає, що 15.03.2022 позивач вступила в зареєстрований шлюб з громадянином України ОСОБА_3 та змінила прізвище на ОСОБА_4 . 13.04.2022 офіційною заявою позивач повідомила уповноважений підрозділ відповідача про вступ до шлюбу та неможливість вирішити питання виходу із громадянства РФ та просила видати (продовжити строк дії) посвідчення громадянина України. До заяви додала перелік усіх необхідних документів. Відповідь на заяву не отримана.
У липні 2022 року позивачем отриманий лист від відповідача, яким їй пропонувалось надати пояснення щодо причин невиконання зобов`язань щодо виходу із громадянства РФ. Позивач через службу кур`єрської доставки направила в уповноважений орган відповідача, якого повторно просила видати їй паспортний документ, змінивши прізвище з " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_4 ". Відповідно до відмітки на накладній кур`єра цей лист отриманий 12.07.2022. Відповідь на звернення не отримана. 07.07.2022 позивачем повторно направлена на ЕП консульства РФ в Україні сканкопію заяви про вихід з громадянства РФ.
30.08.2022 термін дії паспорта громадянина РФ у позивача закінчився. 13.12.2022 позивач отримала лист від відповідача, згідно з яким її позбавили громадянства України.
За доводами позивача, системно не бажаючи бути громадянкою РФ, але не маючи реальної змоги отримати довідку, яку вимагає відповідач, через воєнний стан, вона втратила громадянство обох держав. З них громадянство України повністю протиправно.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з  рішенням суду  першої інстанції, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. 
В  обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначила що позивач подала до органу ДМС Декларацію про відмову від громадянства РФ. Законом, на який посилається суд, не передбачено, що Декларацію про відмову від громадянства має подавати саме громадянин України чиє громадянство не скасоване. Отже, в даному випадку суд протиправно вважав неналежною дану причину для відмови від громадянства РФ, оскільки Декларація була подана після ухвалення відповідачем оскаржуваного рішення.  
Вихід із іноземного громадянства шляхом подання Декларації передбачено у випадку, якщо консульський збір за вихід із громадянства відповідної іноземної держави перевищує половину мінімальної заробітної плати для громадян України. Вказаний консульський збір, який зазначений на сайті Посольства РФ перевищив відповідний мінімум лише восени 2022 року. Також зазначила, що дійсно в законі не зазначена підстава для подання Декларації про відмову від громадянства - неможливість сплатити консульський збір з фінансових мотивів, однак діючий наказ МВС № 715 від 16 серпня 2012 року передбачає саме таку підставу. Крім того, в разі конфлікту норм законодавства, суд зобов`язаний обрати ту норму права, яка захищає громадянина України. 
Стосовно дати подання заяви про вихід із громадянства РФ зауважила, що на сайті посольства РФ в Україні зазначено, що прийом у посольстві з приводу виходу з громадянства РФ можливий виключно після реєстрації в Електронній системі з наданням повного пакету документів. Не надання такого пакету документів через Електронну систему виключає запис на прийом до посольства РФ. Особистий прийом, яких було декілька, починаючи з 21.07.2021року, відбувся виключно після реєстрації заяви про вихід з громадянства в електронній системі посольства РФ в України. Така заява була зареєстрована 21.07.2021 року, після чого був призначений особистий прийом. В ході всіх наступних відвідувань Посольства РФ співробітники даної організації щоразу вписували в даний пакет документів нові документи. Останньою вимогою було надати довідку про зняття позивачки з реєстраційного обліку у місті Новий Уренгой Російської Федерації. Дата цієї довідки 17 лютого 2022 року - за 5 днів до початку війни. Тобто, спочатку проведена електронна реєстрація Заяви про вихід з громадянства РФ, після чого призначений запис на прийом. По іншому ця система не працює. Про це написано в позові, про це зазначено на сайті посольства РФ та у відповідних нормативних документах Російської Федерації. Суд першої інстанції не звернув увагу на дану обставину.
Крім того, зазначила, що апелянт з народження (крім 1,5 роки - протягом короткострокового шлюбу матері) проживає на території України та жодного разу за межі України не виїжджала, не знає російської мови, народила в Україні двох дітей, які є громадянами України, вступила до шлюбу. В сукупності це свідчить про стійкі соціальні зв`язки скаржниці з державою Україна. Оскаржуваним рішенням суд першої інстанції фактично дозволив депортацію як апелянтки, так і її неповнолітнього сина в Російську Федерацію.
Вважає, що з огляду на міжнародний ордер, що виданий Міжнародним кримінальним судом щодо путіна в.в. саме з мотивів протиправного викрадення українських дітей суд по суті виганяє неповнолітню дитину - громадянина України разом з його матір`ю з мотивів зазначених УДМС та сприяє пропаганді РФ так захисту путіна в.в. у Міжнародному кримінальному суді, дискредитує правову систему України, що за даних умов є неприпустимим.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.  
Відповідно до п. 3  ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними  у справі матеріалами. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 14.12.2019 громадянкою РФ ОСОБА_2 подано до Полтавського сектору УДМС у Полтавській області заяву про оформлення набутті громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" /а.с. 93/. Додано підписане власноруч позивачем зобов`язання, що протягом двох років з моменту набуття громадянства України нею буде припинено громадянство Російської Федерації і подано до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства РФ, виданого уповноваженим на те органом цієї держави.
13.04.2020 відповідачем прийнято рішення про оформлення заявниці набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" /а.с. 94, зворот/.
15.06.2020 оформлено довідку №146/2020 про реєстрацію особи громадянином України на ім`я ОСОБА_2 , яка була надана особою при оформленні тимчасового посвідчення громадянина України /а.с.128/.
09.07.2020 органом 5301 (УДМС України в Полтавській області) на ім`я ОСОБА_2 було оформлено тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_1 строком дії до 13.04.2022 /а.с. 54/.
Листом УДМС України в Полтавській області витребувано від позивача письмові пояснення щодо обставин, які перешкоджали виконати взяте зобов`язання припинити іноземне громадянство, та у разі наявності долучити підтверджуючі документи /а.с. 33/.
12.07.2022 позивачем подано пояснення від 11.07.2022 щодо обставин, які перешкоджали виконати взяте зобов`язання припинити іноземне громадянство /а.с. 175/.
Відповідачем складено довідку про наявність підстав для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням за формою 42, затверджене наказом МВС України 16.08.2021 № 715 /а.с. 176/.
Заступником начальника Полтавського відділу УДМС Полтавської області Вощинською О.В. 21.10.2022 підготовлено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України /а.с.172/.
04.11.2022 Управлінням Державної міграційної служби України в Полтавській області прийнято рішення про скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 13.04.2020 про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 у зв`язку з тим, що громадянство України було набуто, але не виконано поданого зобов`язання про припинення іноземного громадянства, тобто неподання документа про припинення цього громадянства, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують /а.с.172, зворот/.
Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернулась з цим позовом до суду.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що оскаржуване рішення правомірно прийнято відповідачем, з урахуванням пасивної поведінки позивача та ігноруванням нею вимог чинного законодавства України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III (далі за текстом - Закон №2235-III, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до визначень, які містить частина перша статті 1 Закону №2235-III, громадянство України – це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України – це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.
Статтею 6 Закону №2235-III закріплено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини першої цієї статті громадянство України набувається за територіальним походженням.
Так, особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням (частина перша статті 8 Закону №2235-III).
Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2235-III іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (частина перша статті 1 Закону №2235-III).
Відповідно до частини дванадцятої статті 8 Закону №2235-III особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яких визнано біженцями або яким надано притулок в Україні.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону №2235-III декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.
Частиною першою статті 9 Закону №2235-III передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 9 Закону №2235-III однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).
У статті 9 цього Закону також передбачено, що іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
При цьому, незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури (частина перша статті 1 Закону №2235-III).
Указом Президента України від 27.03.2001 №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі за текстом - Порядок).
Зазначений Порядок визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.
Відповідно до пункту 28 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої народилися до 24.08.1991 на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону України "Про громадянство України"), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку:
а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням;
б) дві фотокартки (розміром 35х45 мм);
в) один із таких документів: - декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства; - зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України; - декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні; - декларацію про відмову особи, яка є громадянином Російської Федерації і зазнала переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України порядку), - для іноземців, які є громадянами Російської Федерації та зазнали переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності; - заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;
г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту;
а також: а) документ, що підтверджує факт народження діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.
Судом встановлено, що 13.04.2020 відповідачем прийнято рішення про оформлення заявниці набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" /а.с. 94, зворот/; 15.06.2020 оформлено довідку №146/2020 про реєстрацію особи громадянином України на ім`я ОСОБА_2 , яка була надана особою при оформленні тимчасового посвідчення громадянина України /а.с.128/; 09.07.2020 органом 5301 (УДМС України в Полтавській області) на ім`я ОСОБА_2 було оформлено тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_1 строком дії до 13.04.2022 /а.с. 54/.
При цьому, позивачем 14.12.2019 подано зобов`язання, що протягом двох років з моменту набуття громадянства України нею буде припинено громадянство Російської Федерації і подано до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України документ про припинення громадянства РФ, виданого уповноваженим на те органом цієї держави /а.с. 95/.
Враховуючи вищевикладене, позивачу необхідно було надати документ про припинення громадянства Російської Федерації до УДМС України в Полтавській області або її територіальних підрозділів до 13.04.2022.
Як встановлено судом, у визначений законодавством термін позивачем не надано підтверджуючих документів про існування незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства та не надано документ про припинення громадянства Російської Федерації.
04.11.2022 Керівництвом УДМС України в Полтавській області прийнято рішення про скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 13.04.2020 про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 у зв`язку з тим, що громадянство України було набуто, але не виконано поданого зобов`язання про припинення іноземного громадянства, тобто неподання документа про припинення цього громадянства, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують /а.с.172, зворот/.
Суд першої інстанції правомірно зауважив, що позивач не була позбавлена можливості здійснити процедуру виходу з громадянства Російської Федерації шляхом подання як клопотання (заяви) про припинення іноземного громадянства, так і декларації про відмову від громадянства Російської Федерації до уповноваженого органу цієї держави чи до консульства Російської Федерації в Україні (поштою або через представника) у строки, передбачені Законом.
У позовній заяві позивач зазначає, що 21.02.2022 направила у консульський відділ посольства РФ заяву про вихід із громадянства РФ. 
Судова колегія звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявна заява позивача від 21.02.2022 про видачу довідки про вихід з громадянства Російської Федерації /а.с.29/, проте, у матеріалах справи відсутні докази належним чином направлення цієї заяви до консульського відділу посольства РФ та/або отримання нарочно посольством. Наявна у матеріалах справи копія витягу з електронної пошти gmail містить інформацію про відправлення заяви ОСОБА_6 від ОСОБА_7 (представника позивача), проте, датовано 07.07.2022 /а.с. 166 зворот/, тобто вже після 13.04.2022.
Отже, цей доказ не є допустимим, достовірним, тому суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги заяву позивача від 21.02.2022 про видачу довідки про вихід з громадянства Російської Федерації.
При цьому, також відсутні інші докази, які б підтверджували здійснення дій позивачем до 21.02.2022 щодо виходу з громадянства Російської Федерації. Наявні копії з електронної пошти gmail про запис на прийом щодо питання громадянства не підтверджують факту прибуття на прийом до Консульства РФ в Україні.
Колегія суддів вважає хибними доводи апеляційної скарги, що Законом, на який посилається суд, не передбачено, що Декларацію про відмову від громадянства має подавати саме громадянин України чиє громадянство не скасоване, а отже подана позивачем Декларація є належною причиною для відмови від громадянства РФ, з огляду на наступне.
Як свідчать матеріали справи 05.01.2023 громадянка ОСОБА_8 звернулася до УДМС із заявою довільної форми та додала декларацію про відмову від іноземного громадянства з зазначенням підстави, що вартість оформлення виходу з громадянства російської федерації становить 78 доларів США і станом на 04.01.2023 складає 2852,35 гривень, що перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, установленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.
Враховуючи, що на час подання позивачем декларації про відмову від іноземного громадянства спірне рішення Управління ДМС в Полтавській області від 04.11.2022 про скасування рішення Управління Державної міграційної служби в Полтавській області від 13.04.2020 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_2 вже було прийняте, суд апеляційної інстанції зазначає, що така декларація не створює юридичних наслідків для відповідача в межах даних правовідносин.
Інші доводи позивача є безпідставними та не впливають на висновки суду.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення правомірно прийнято відповідачем, з урахуванням пасивної поведінки позивача та ігноруванням нею вимог чинного законодавства України.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.06.2022 у справі №280/7910/20.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.     
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 року по справі № 440/440/23 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 по справі                       № 440/440/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський 	
Судді	   	О.М. Мінаєва    З.О. Кононенко