ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" червня 2023 р. м.Київ          Справа№ 910/7412/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Станіка С.Р.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Тищенко О.В. 

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В.  
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 29.06.2023: 
від позивача:   Дворник Н.І.;
від відповідача:   не з`явився; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної  скарги 
Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс"
на рішення          Господарського суду міста Києва
від                                      01.03.2023 (повний текст складено 15.03.2023)
у справі                                   № 910/7412/22 (суддя Приходько І.В.)
за позовом                          Товариства з обмеженою відповідальністю «Гудвіл»
до                                Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс"
про                                     стягнення 3 282 170,65 грн.,

                                                            ВСТАНОВИВ: 

Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" про стягнення 3 282 170,65 грн., з яких: 2 810   944 (два мільйони вісімсот десять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн. 02 коп. - основного боргу, 38 260 (тридцять вісім тисяч двісті шістдесят) грн. 61 коп. - 3% річних, 432 966 (чотириста тридцять дві тисячі дев`ятсот шістдесят шість) грн. 02 коп. - інфляційних втрат.
 Позовні вимоги обґрунтовані  тим, що відповідачем допущено порушення умов Договору щодо оплати поставленого товару в сумі 2  810  944,02 грн., що згідно з приписами ст. 625 Цивільного кодексу України є підставою для стягнення нарахованих позивачем 38  260,61 грн. 3% річних та 432  966,02 грн. інфляційних втрат.  

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення 
Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.03.2023 у справі № 910/7412/22 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" про стягнення 3 282 170,65 грн. задоволено, а саме: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" (04074, місто Київ, вулиця Резервна, будинок 8; ідентифікаційний код: 04012164) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" (02099, місто Київ, вулиця Зрошувальна, будинок 2; ідентифікаційний код: 32769087) 2 810   944 (два мільйони вісімсот десять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн. 02 коп. - основного боргу, 38 260 (тридцять вісім тисяч двісті шістдесят) грн. 61 коп. - 3% річних, 432 966 (чотириста тридцять дві тисячі дев`ятсот шістдесят шість) грн. 02 коп. - інфляційних втрат та 49 232 (сорок дев`ять тисяч двісті тридцять дві) грн. 56 коп. - витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що: 
- матеріалами справи підтверджується наявність боргу за поставлений, але не оплачений товар по договору в сумі 2 810   944 (два мільйони вісімсот десять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн. 02 коп.;  
- враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем умов договору, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 38 260 (тридцять вісім тисяч двісті шістдесят) грн. 61 коп. - 3% річних, 432 966 (чотириста тридцять дві тисячі дев`ятсот шістдесят шість) грн. 02 коп. - інфляційних втрат; 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" (04.04.2023 згідно штемпеля канцелярії Північного апеляційного господарського суду на апеляційній скарзі) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення повністю, ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат. 
Скаржник вказував, що Президент України своїм Указом "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", ввів з 24.02.2022 воєнний стан в Україні, що призвело до зменшення обсягів виробництва та обігових коштів підприємства, і стягнення 3% річних та інфляційних втрат призведе до неможливості виконання своїх зобов`язань відповідачем в частині сплати загальнообов`язкових внесків, зменшить обсяги виробництва. Крім того, скаржник посилався на необхідність врахування правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 щодо можливості зменшення стягуваних показників. Крім того, скаржник посилався на те, що відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції заявив клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, у задоволенні якого було відмовлено. 

Короткий зміст  відзиву на апеляційну скаргу 
06.06.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом до розгляду у відповідності до приписів ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України,  і в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, позивач  посилався на те, що суд першої інстанції обгрунтовано присудив до стягнення спірні суми, а також  згідно з приписами ст. 625 Цивільного кодексу України стягнув 38  260,61 грн. 3% річних та 432  966,02 грн. інфляційних втрат.  Відповідачем не було доведено належними доказами ні скрутного становища, ні обґрунтованих підстав для зменшення нарахованих показників.  
 
 Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 04.04.2023, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" на рішення Господарського суду від 01.03.2023 у справі № 910/7412/22, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2023 у справі № 910/7412/22 у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/7412/22. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1     розділу     Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" на рішення Господарського суду від 01.03.2023 у справі № 910/7412/22.
24.04.2023 на виконання ухвали з суду першої інстанції надійшли матеріали справи № 910/7412/22.
У зв`язку з перебуванням з 24.04.2023 по 01.05.2023 включно, з 02.05.2023 по 19.05.2023 включно у відпустці судді Тарасенко К.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, здійснити вирішення питання стосовно апеляційної скарги у визначеному складі суду неможливо.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2023, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" на рішення Господарського суду від 01.03.2023 у справі № 910/7412/22 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів: Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2023 прийнято справу № 910/7412/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" на рішення Господарського суду від 01.03.2023 до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді:      Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" на рішення Господарського суду від 01.03.2023 у справі № 910/7412/22      залишено без руху. Протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, скаржнику надано право усунути недоліки.
15.05.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/7412/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" на рішення Господарського суду від 01.03.2023. Судове засідання призначено на 15.06.2023 о 11 год. 30 хв.
06.06.2023 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів  Північного апеляційного суду (канцелярію) від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" на рішення Господарського суду від 01.03.2023 у справі № 910/7412/22.
14.06.2023 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів  Північного апеляційного суду (канцелярію) від Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки у зв`язку з виробничою та службовою необхідністю директор та юрист Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" будуть перебувати у відрядженні з 15 по 17 червня 2023, а відповідач не може забезпечити явку у судове засідання інших представників.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2023 розгляд справи відкладено до 29.06.2023. 
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).
Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.
Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
В судове засідання 29.06.2023 з`явився представник позивача, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Скаржник (відповідач) в судове засідання 29.06.2023 представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином   засобами електронного зв`язку,   та засобами поштового зв`язку (ухвала від 15.06.2023 вручена відповідачу 23.06.2023 згідно рекомендованого повідомлення 0407410466840, що перевірено згідно електронних відомостей сайту Укрпошти). 
Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У відповідності до вимог ч. 5  статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що матеріали справи містять достатні обсяг документів, які є необхідними для розгляду справи, учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників спору в судове засідання обов`язковою не визнавалась,  дійшов висновку, що неявка представників  відповідача  в судове засідання, - не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги та справи, у зв`язку з чим підстави для відкладення розгляду справи - відсутні. 
           
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 30.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" (далі - відповідач, покупець) був укладений Договір поставки № 040121МТЛ, відповідно до якого постачальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність покупця металопродукцію (далі - товар), а покупець зобов`язувався своєчасно прийняти товар і здійснити його оплату на умовах цього Договору.
Згідно пункту 2.1. Договору, кількість, асортимент та розгорнута номенклатура Товару, що передається за цим Договором, зазначається у Рахунках-фактурах постачальника (надалі - рахунки-фактури), які мають силу Специфікації, або в інших додатках до цього Договору та визначаються у видаткових накладних.
Пунктом 3.2. Договору, встановлено, що діюча ціна на момент відвантаження товару вказується у рахунках-фактурах постачальника та видаткових накладних. 
Відповідно до пунктом 3.3. Договору встановлено, що в ціну товару включені послуги з навантаження товару та його транспортування на склад покупця за адресою: м. Київ, вул. Резервна, буд. 8. Факт передачі товару означає взаємну згоду сторін щодо транспортних послуг.
Згідно пункту 3.5. Договору передбачено, що оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у цьому Договорі або у рахунках-фактурах в розмірі 100% вартості товару протягом 14-х (чотирнадцяти) банківських днів від дати поставки товару згідно видаткової накладної. Датою платежу вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника.
Пунктом 3.6. Договору визначено,  що в платіжному дорученні на оплату товару в призначенні платежу покупець повинен зазначати як підставу оплати цей Договір, посилання на його дату та номер. Сторони погодили, що у випадку зазначення Покупцем в призначенні платежу іншої підстави, як то Рахунок-фактуру, видаткову накладну - Постачальник зараховує кошти за цим Договором (в тому числі в рахунок оплати несплаченої поставки на дату надходження коштів).
Відповідно до пункту 4.1.1. Договору, при передачі товару постачальник передає покупцеві по одному примірнику товаросупроводжувальних документів на кожну партію товару, а саме: рахунок-фактура, видаткова накладна або акт прийому-передачі, сертифікат якості та/або паспорт якості (копія, в обов`язковому порядку на кожну партію товару). Сторони, підписуючи цей Договір, погодили, що партії товару, що поставляються згідно цього договору мають бути з бірками заводу виробника та відповідати сертифікатам відповідності заводу - виробника.
Відповідно до пункту 4.2. Договору, покупець зобов`язаний здійснити оплату в строки й порядку, передбачені цим Договором.
Пунктом 5.1. Договору визначено, що передача товару здійснюється відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів "Інкотермс" у редакції Міжнародної Торгівельної Палати від 01.01.2010р. (далі - "Інкотермс") на умовах, що зазначені у рахунках-фактурах або інших додатках до цього Договору. При відсутності відповідної вказівки в рахунку-фактурі/видатковій накладній за базис поставки сторони приймають умови DAP (склад Покупця), що розташований за адресою: м. Київ, вул. Резервна, буд. 8.
Пунктом 5.2. Договору погоджено, що товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем з моменту підписання видаткової накладної або акту прийому-передачі, з цього моменту переходить право власності на товар до покупця та всі пов`язані з ним ризики.
Крім того, пунктом 6.1. Договору встановлено, що у випадку порушення умов даного Договору сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та відповідним чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Пунктом 6.3 Договору сторони погодили, що у разі порушення строків оплати за товар, указаний в пункті 3.7. цього Договору, та строків приймання товару, указаних в п. 4.1. цього Договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Розділом 9 Договору передбачено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2023 року, в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Зміна і розірвання цього Договору можливі тільки за взаємною згодою сторін, про що сторони складають Додаткову угоду, або за рішенням суду в порядку, передбаченому чинним законодавством.
На виконання умов Договору, з урахуванням отриманого від відповідача замовлення, виставлялися наступні рахунки-фактури із зазначенням асортименту, кількості та ціни товару, а саме:
- № 229 від 14.01.2022 на суму 9  184,08 грн. - сума з ПДВ (Бетон Комплекс: швеллер №8 У; ст.3сп/пс5; 12м, у кількості 0,340);
- № 230 від 14.01.2022 на суму 587  151,36 грн. - сума з ПДВ (Бетон Комплекс: арматура №8,кл. А-400/500С, в бунтах до 2.1. т, у кількості 22,160);
- № 231 від 14.01.2022 на суму 536  808,96 грн. - сума з ПДВ (Бетон Комплекс: арматура №8,кл. А-400/500С, в бунтах до 2.1. т, у кількості 20,260);
- № 443 від 21.01.2022 на суму 645  600,00 грн. - сума з ПДВ (Бетон Комплекс: арматура №16; кл. А-800, 9,5 м, у кількості 21,520);
- № 448 від 21.01.2022 на суму 541 843,20 грн. - сума з ПДВ (Бетон Комплекс: арматура №8,кл. А-400/500С, в бунтах до 2.1. т, у кількості 20,450);
- № 449 від 21.01.2022 на суму 595  365,12 грн. - сума з ПДВ (Бетон Комплекс: арматура №8,кл. А-400/500С, в бунтах до 2.1. т, у кількості 22,470);
- № 457 від 21.01.2022 на суму 269 520,00 грн. - сума з ПДВ (Бетон Комплекс: Арматура (круг) 14 мера; 9м; А240, у кількості 26    952,00 та Арматура (круг) 16 мера; 9м; А-240, у кількості 26    952,00);
- № 945 від 06.02.2022 на суму 566  699,76 грн. - сума з ПДВ (Бетон Комплекс: арматура №8,кл. А-400/500С, в бунтах до 2.1. т, у кількості 20,130);
- № 1224 від 12.02.2022 на суму 15  942,00 грн. - сума з ПДВ (Бетон Комплекс: труба Ду 25х2,8, ст. 1-3 пс; 6 м, у кількості 0,400 та труба Ду 40х3,0, ст. 1-3 пс; 6 м, у кількості 0,060);
- № 1240 від 14.02.2022 на суму 189    221,94 грн. - сума з ПДВ (Бетон Комплекс: круг 32; 6 м; ст. 3 пс/сп, у кількості 4,440 та труба 57х3,0 мм, 12 м, ст. 1-3 пс, у кількості 1,710).
Як не заперечувалось сторонами спору, при формуванні замовлення, сторонами було погоджено, що товар буде постачатися на умовах DDP, м. Київ, вул. Резервна, 8.
За твердженням позивача, ним на підставі товарно-транспортних накладних № 131 від 17.01.2022, № 126 від 17.01.2022, № 176 від 17.01.2022, № 310 від 22.01.2022, № 327 від 24.01.2022, № 365 від 25.01.2022, № 331 від 24.01.2022, № 821 від 14.02.2022, № 875 від 15.02.2022 та № 874 від 15.02.2022 на загальну суму 3    957    336,42 грн. було передано відповідачу товар на вищезазначених умовах, за вказаною в рахунках-фактурах адресою за такими видатковими накладними, а саме: 
- швеллер №8 У; ст.3сп/пс5; 12м, у кількості 0,340 на суму 9    184,08 грн. - сума з ПДВ; 
- арматура №8,кл. А-400/500С, в бунтах до 2.1. т, у кількості 22,160 на суму 587    151,36 грн. - сума з ПДВ; 
- арматура №8,кл. А-400/500С, в бунтах до 2.1. т, у кількості 20,260 на суму 536    808,96 грн. - сума з ПДВ; 
- арматура №16; кл. А-800, 9,5 м, у кількості 21,520 на суму 645    600,00 грн. - сума з ПДВ; 
- арматура №8,кл. А-400/500С, в бунтах до 2.1. т, у кількості 20,450 на суму 541    843,20 грн. - сума з ПДВ; 
- арматура №8,кл. А-400/500С, в бунтах до 2.1. т, у кількості 22,470 на суму 595    365,12 грн. - сума з ПДВ;
-  Арматура (круг) 14 мера; 9м; А240, у кількості 26    952,00 та Арматура (круг) 16 мера; 9м; А-240, у кількості 26    952,00 на суму 269    520,00 грн. - сума з ПДВ; 
- арматура №8,кл. А-400/500С, в бунтах до 2.1. т, у кількості 20,130 на суму 566    699,76 грн. - сума з ПДВ; 
- труба Ду 25х2,8, ст. 1-3 пс; 6 м, у кількості 0,400 та труба Ду 40х3,0, ст. 1-3 пс; 6 м, у кількості 0,060 на суму 15    942,00 грн. - сума з ПДВ;
-  круг 32; 6 м; ст. 3 пс/сп, у кількості 4,440 та труба 57х3,0 мм, 12 м, ст. 1-3 пс, у кількості 1,710 на суму 189    221,94 грн. - сума з ПДВ.
Як вказував позивач у позові, відповідачем товар був прийнятий за вищевказаними видатковими накладними повноважним представником за довіреністю, копія якої наявна в матеріалах справи, що підтверджується підписом представника покупця у видаткових накладних, а саме менеджером з постачання - Латко Валентиною Іванівною, що діяла на підставі довіреності №4 від 01.01.2022.
Відповідно до умов Договору, відповідачем були здійснені наступні часткові оплати по Договору, що підтверджується витягами з банківських висок з рахунку позивача, а саме: 
- оплата за метал по договору № 040121МТЛ від 30.12.2021 згідно рах.№ 229 від 14.01.2022. В т.ч. ПДВ 1    530,68 грн. на суму 9    184,08 грн. від 08.02.2022;
- оплата за метал по договору № 040121МТЛ від 30.12.2021 згідно рах.№ 448 від 21.01.2022. В т.ч. ПДВ 90    307,20 грн. на суму 541    843,20 грн. від 15.02.2022;
- оплата за метал по договору № 040121МТЛ від 30.12.2021 згідно рах.№ 449 від 21.01.2022. В т.ч. ПДВ 99    227,52 грн. на суму 595    365,12 грн. від 17.02.2022.
Отже, згідно погоджених сторонами умов Договору, суд апеляційної інстанції встановив, що покупець (відповідач) зобов`язаний був здійснити оплату товару протягом 14 банківських днів, а отже відповідач був зобов`язаний оплатити отриманий Товар у вказані строки, згідно видаткових накладних, а саме: 
- за видатковою накладною № 310 від 22.01.2022 - до 10.02.2022 включно;
- за видатковими накладними № 327 від 24.01.2022, №331 від 24.01.2022 - до 11.02.2022 включно; 
- за видатковою накладною № 365 від 25.01.2022 - до 14.02.2022 включно;
- за видатковою накладною № 821 від 14.02.2022 - до 04.03.2022 включно; 
- за видатковими накладними № 874 від 15.02.2022, №875 від 15.02.2022 - до 07.03.2022 включно.
З урахуванням вищезазначених оплат з боку відповідача, вбачається, що такі оплати частково здійснювались не в строк та не в повному обсязі і у зв`язку з чим, з боку відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 2 810    944,02 грн. (за видатковою накладною № 310 від 22.01.2022 - 632  352,00 грн., за видатковими накладними № 327 від 24.01.2022 - 541  843,20 грн., №331 від 24.01.2022 - 269  520,00 грн.,  за видатковою накладною № 365 від 25.01.2022 - 595  365,12 грн., - за видатковою накладною № 821 від 14.02.2022 - 566  699,76 грн., за видатковими накладними № 874 від 15.02.2022 - 189  221,94 грн., №875 від 15.02.2022 - 15  942,00 грн.), у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд  дійшов наступних висновків в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно зі статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з частини 1 статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (частина 1 статті 174 Господарського кодексу України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 стаття 626 Цивільного кодексу України).
Згідно з статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору № 040121МТЛ від 30.12.2021, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, що за своєю правовою природою укладений між сторонами  договір є договором поставки.
Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Приписи вказаної статті кореспондуються з нормами статті 712 Цивільного кодексу України.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).
Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України). Аналогічні положення містяться в статті 526 Цивільного кодексу України.
Стаття 525 Цивільного кодексу України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. 
Згідно статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. 
Як встановлено судом апеляційної інстанції і що підтверджується наявними матеріалами справи, позивач виконав свої зобов`язання за договором належним чином,  а саме: поставив відповідачеві товар на загальну суму  2 810 944,02 грн., проте, відповідач не оплатив поставлений товар у повному обсязі, і належних і допустимих доказів оплати поставленого товару в повному обсязі - відповідачем не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.   
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, пунктом 3.5. Договору визначено, що оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у цьому Договорі або у рахунках-фактурах в розмірі 100% вартості товару протягом 14-х (чотирнадцяти) банківських днів від дати поставки товару згідно видаткової накладної. Датою платежу вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника.
Пунктом 3.6. Договору, сторонами погоджено, що в платіжному дорученні на оплату товару в призначенні платежу покупець повинен зазначати як підставу оплати цей Договір, посилання на його дату та номер. Сторони погодили, що у випадку зазначення покупцем в призначенні платежу іншої підстави, як то рахунок-фактуру, видаткову накладну - постачальник зараховує кошти за цим Договором (в тому числі в рахунок оплати несплаченої поставки на дату надходження коштів).
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що граничний строк оплати товару за видатковими накладними - настав і відповідно, становить: 
- за  видатковою накладною № 310 від 22.01.2022 - до 10.02.2022 включно; 
- за видатковими накладними № 327 від 24.01.2022, №331 від 24.01.2022 - до 11.02.2022 включно; 
- за видатковими  накладними № 365 від 25.01.2022 - до 14.02.2022 включно;
- за видатковими накладними № 821 від 14.02.2022 - до 04.03.2022 включно; 
- за видатковими накладними № 874 від 15.02.2022, №875 від 15.02.2022 - до 07.03.2022 включно.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Враховуючи викладене, оцінивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі в обумовлені договором строки, а тому відповідачем було порушено умови договору, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по Договору в розмірі  2 810   944,02 грн. (за видатковою накладною № 310 від 22.01.2022 - 632  352,00 грн., за видатковими накладними № 327 від 24.01.2022 - 541  843,20 грн., №331 від 24.01.2022 - 269  520,00 грн.,  за видатковою накладною № 365 від 25.01.2022 - 595  365,12 грн., - за видатковою накладною № 821 від 14.02.2022 - 566  699,76 грн., за видатковими накладними № 874 від 15.02.2022 - 189  221,94 грн., №875 від 15.02.2022 - 15  942,00 грн.) - є законними, обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 38    260, 61 грн. суми 3% річних та 432    966,02 грн. суми інфляційних втрат.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.
Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.
Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.
Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.
Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.
Зазначене відповідає пункту 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.
При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.
Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).
Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/21564/16 від 10.07.2019.
Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).
При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. 
Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці. 
Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми 3% річних за загальний період прострочення з 11.02.2022 по 02.08.2022 та інфляційних втрат за загальний період нарахування з лютого 2022 року по червень 2022 року, з урахуванням граничних строків оплат за кожною видатковою накладною,  суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказаний розрахунок є арифметично правильним, відповідає умовам Договору та ст. 625 Цивільного  кодексу України, а саме: 
- за видатковою накладною № 310 від 22.01.2022 (прострочена сума 632  352,00 грн.) - строк оплати складав до 10.02.2022 включно, а отже період прострочення сплати суми боргу в розмірі 632  352,00 грн. складав з 11.02.2022 по 02.08.2022 (173 дні), розмір 3% річних складає 8  991,53 грн., а інфляційних втрат за період з лютого 2022 року по червень 2022 року включно - 100  569,26 грн.; 
- за видатковою накладною № 327 від 24.01.2022 - строк оплати складав до 11.02.2022 включно, а отже період прострочення сплати суми боргу в розмірі 541  843,20 грн. складав з 12.02.2022 по 02.08.2022 (172 дні), розмір 3% річних складає 7  660,03 грн., а інфляційних втрат за період з лютого 2022 року по червень 2022 року включно - 86  174,74 грн.; 
- за видатковою накладною №331 від 24.01.2022 - строк оплати складав до 11.02.2022 включно, а отже період прострочення сплати суми боргу в розмірі 269  520,00 грн. складав з 12.02.2022 по 02.08.2022 (172 дні), розмір 3% річних складає 3  810,20 грн., а інфляційних втрат за період з лютого 2022 року по червень 2022 року включно - 42864,46 грн.; 
- за видатковою накладною № 365 від 25.01.2022 - строк оплати складав до 14.02.2022 включно, а отже період прострочення сплати суми боргу в розмірі 595  365,12 грн. складав з 15.02.2022 по 02.08.2022 (169 дні), розмір 3% річних складає 8  269,87 грн., а інфляційних втрат за період з лютого 2022 року по червень 2022 року включно - 94  686,87 грн.; 
- за видатковою накладною № 821 від 14.02.2022 - строк оплати складав до 04.03.2022 включно, а отже період прострочення сплати суми боргу в розмірі 566  699,76 грн. складав з 05.03.2022 по 02.08.2022 (151 день), розмір 3% річних складає 7  033,29 грн., а інфляційних втрат за період з березня 2022 року по червень 2022 року включно - 79  785,66 грн.; 
- за видатковою накладною № 874 від 15.02.2022 - строк оплати складав до 07.03.2022 включно, а отже період прострочення сплати суми боргу в розмірі 189  221,94 грн. складав з 08.03.2022 по 02.08.2022 (148 дні), розмір 3% річних складає 2  301,77 грн., а інфляційних втрат за період з березня 2022 року по червень 2022 року включно - 26  640,56 грн.; 
- за видатковою накладною № 875 від 15.02.2022 - строк оплати складав до 07.03.2022 включно, а отже період прострочення сплати суми боргу в розмірі 15  942,00 грн. складав з 08.03.2022 по 02.08.2022 (148 дні), розмір 3% річних складає 193,92 грн., а інфляційних втрат за період з березня 2022 року по червень 2022 року включно - 2  244,47 грн. 
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню  3% річних в розмірі 38    260, 61 грн. та сума інфляційних втрат в розмірі 432    966,02 грн.
Відповідач як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі наголошував на наявності підстав зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись зокрема і на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, а також на ті обставини, що Президент України своїм Указом "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", ввів з 24.02.2022 воєнний стан в Україні, що призвело до зменшення обсягів виробництва та обігових коштів підприємства, і стягнення 3% річних та інфляційних втрат призведе до неможливості виконання своїх зобов`язань відповідачем в частині сплати загальнообов`язкових внесків, зменшить обсяги виробництва. 
Проте, з вказаними доводами суд апеляційної інстанції не погоджується та відхиляє як необґрунтовані, з огляду на наступне. 
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України,у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Частиною 2 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Стаття 625 входить до розділу I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.
Відтак, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення процентів річних не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.
Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018  у справі № 904/4593/17, від 13.06.2018 у справі № 912/2708/17, від 22.11.2018 у справі № 903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.
Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України. 
Стосовно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначено, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань. 
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Також,  Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначено, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань. 
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Доводи відповідача в цій частині  судом апеляційної інстанції відхиляються, з огляду на безпідставність та необґрунтованість тверджень скаржника в цій частині та їх недоведеність суду першої інстанції належними засобами доказування в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідні твердження скаржника спростовуються тим, що заявлені позивачем до стягнення суми відсотків річних та інфляційних втрат не є невиправдано обтяжливими чи непосильними в контексті встановлених обставин справи, і не приводить до явно нерозумних і несправедливих наслідків, а також стягнення вказаних сум не порушує розумного балансу між інтересами боржника та кредитора, а лише сприяє встановленню та посиленню договірної дисципліни між сторонами, а наведені скаржником обставини в обгрунтування підстав такого зменшення не є переважаючими умовами. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, в контексті встановлених обставин справи, скаржником не наведено умов, які є підставами для застосування судом першої інстанції вище обумовлених правових норм щодо зменшення нарахованих до стягнення відсотків річних. 
При цьому, справа № 902/417/18 не є подібною зі справою, що розглядається, оскільки в зазначених справах суди виходили з різних фактичних обставин при зменшенні розміру відсотків річних та інфляційних втрат. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції оцінивши наявні у матеріалах справи докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, дійшов висновку, що скаржником не доведено об`єктивної неможливості виконання умов договору з незалежних від нього обставин, у зв`язку з чим відсутні обумовлені як законом, так і договором підстави для звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язань за договором. 
Таким чином, доводи скаржника в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.
Крім того, скаржник посилався на те, що відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції заявив клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, у задоволенні якого було відмовлено. 
Проте, вказані доводи скаржника є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами справи, зокрема ухвалою Господарського суду мста Києва від 18.08.2022, якою відкрито провадження у справі, а справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.  
Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи в межах апеляційної скарги щодо присуджених до стягнення сум,  а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86  Господарського процесуального кодексу України, яким  задоволено позовні вимоги та присуджено до стягнення з відповідача на корись позивача 2 810   944 (два мільйони вісімсот десять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн. 02 коп. - основного боргу, 38 260 (тридцять вісім тисяч двісті шістдесят) грн. 61 коп. - 3% річних, 432 966 (чотириста тридцять дві тисячі дев`ятсот шістдесят шість) грн. 02 коп. - інфляційних втрат.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.    Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.    (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.    Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що  доводи скаржника  викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у  зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення , за наведених скаржником доводів апеляційної скарги. 

Розподіл судових витрат за наслідками апеляційного розгляду справи 
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати:      по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на  скаржника.  

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 у справі № 910/7412/22 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва  від 01.03.2023 у справі № 910/7412/22  - залишити без змін.
3. Судові витрати за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Матеріали справи № 910/7412/22 повернути Господарському суду  міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови підписано:  09.08.2023.

Головуючий суддя                                                                      С.Р. Станік 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                О.В. Тищенко