ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7839/23 Справа № 211/1844/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
сторони справи
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач-  ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1  на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 червня 2023 року, ухваленого суддею Сарат Н.О. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні), 

УСТАНОВИВ

У березні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. 
В обґрунтування позову зазначила, що вона є одинокою матір`ю, яка виховує двох малолітніх дітей. У серпні 2022 року, у неї виник спір з ОСОБА_3 про встановлення факту його батьківства по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Для вирішення вказаного вище спору, а також з метою отримання кваліфікованої правової допомоги, вона звернулася до ОСОБА_2 , який є адвокатом та діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1961 від 26.01.2009р.
24.08.2022 року між нею та Відповідачем було укладено договір про надання юридичної допомоги, згідно з пунктом 1 якого, Відповідач взяв на себе зобов`язання представляти її інтереси в усіх державних, громадських, господарських організаціях та підприємствах усіх форм власності, а також в усіх судових інстанціях. Водночас, адвокат Мельниченко А.Ю. також зобов`язувався інформувати її про хід судового розгляду у справі та представництво.
З урахуванням пункту 2 договору про надання юридичної допомоги від 24.08.2022 р. Відповідач запросив здійснення попередньої оплати за свої послуги. У зв`язку з цим, нею було передано Відповідачу готівкові кошти (аванс) у сумі 10000,00 грн. Про факт отримання адвокатом ОСОБА_2 авансу було власноруч ним зафіксовано у підпункті 3.1. пункту 3 «Додаткові умови» договору про надання юридичної допомоги від 24.08.2022 року.
При цьому, адвокат Мельниченко А.Ю. запевнив її, що в подальшому буде укладено додаткову угоду до вищевказаного договору, в якій буде детально визначено, які саме дії адвокат буде вчиняти в рамках конкретної справи, вартість кожної такої дії та час, необхідний для її виконання, строк виконання, строк дії договору тощо.
Відповідачем від її імені було складено проект позовної заяви до ОСОБА_3 про визнання батьківства та вона подала її до Довгинцівського районного суду м.Кривого Р осу Дніпропетровської області (цивільна справа №211/2938/22).
Після цього, адвокат ОСОБА_2 фактично кинув її «напризволяще» з усіма її проблемами, не надав обіцяний проект додаткової угоди з істотними умовами з по конкретній справі, не надавав їй необхідні консультації, та, навіть більше, заблокував її номер, не надаючи ані інформацію по справі, ані здійснивши жодних дій, направлених на надання якісної правової допомоги, та визначення істотних умов її надання в договорі чи додатковій угоді до нього.
Крім того, коли вона звернулася до Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області аби самостійно дізнатися, що з її позовною заявою, суддею, в провадженні якого знаходилася справа, їй було повідомлено, що її подано без додержання вимог, викладених у статті 175 ЦПК України, а тому її або буде повернуто судом для усунення недоліків у строк, визначений судом. Також їй було роз`яснено, що вона може написати заяву про повернення позовної заяви, та привести її у відповідність до норм чинного законодавства.
03.09.2022 року вона направила Відповідачу повідомлення про те, що у зв`язку з непогодженням між ними жодних істотних умов в договорі про надання юридичної допомоги від 24.08.2022 року, зокрема, щодо гонорару, а також фактичних витрат, пов`язаних з його виконанням, предмету спору та сторін по справі, за якою адвокат приймає відповідні зобов`язання, переліку дій, що мають бути вчинені адвокатом Мельниченком А.Ю. по тій чи іншій справі, враховуючи його відмову укласти додаткову угоду до вказаного вище договору, фактичне ненадання послуг, про те, що договір про надання юридичної допомоги від 24.08.2022 року, є фактично неукладеним та просила повернути їй внесений аванс в розмірі 10000 (десять) тисяч гривень, який не є гонораром, оскільки його розмір взагалі погоджено не було, а є безпідставно набутим Відповідачем майном. Однак повідомлення відповідачем проігнороване, у зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду з позовом, та просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 10000,00 грн.
Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 червня 2023 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судом рішенням подала апеляційну скаргу, в які, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення про повне задоволення, заявлених нею до ОСОБА_2 позовних вимог.
При цьому, скаржник зазначає, що Відповідачем як виконавцем послуги не було виконано його зобов`язання, передбачені п.1 Договору про надання юридичної допомоги від 24.08.2022, що свідчить про грубе порушення ним приписів статей 526 та 901 ЦК України, на що суд першої інстанції не звернув уваги та не застосував ці норми при вирішенні спору.
Позивач вважає, що суд першої інстанції порушив норми статей 77,89 ЦПК України та звертає увагу на те, що Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували відмову Позивача від надання Відповідачем їй юридичних послуг, передбачених п.1 Договору та сам факт надання цих послуг. Вважає хибними висновки місцевого суду про її відмову від послуг Відповідача та, відповідно відсутності підстав для повернення останнім сплаченого авансу в сумі 10 000 грн. Вказує, що поняття «авансу» не є тотожнім поняттю «гонорар», тому суд першої інстанції не визначивши їх відмінності, дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для його повернення.
ОСОБА_1 вважає, що судом першої інстанції належним чином не були досліджені наявні у справі докази, що суперечить приписам ст.89 ЦПК України та вказує, що рішення суду ґрунтується виключно на доводах сторони відповідача, тоді як відсутнє у рішенні належне обґрунтування відхилення доводів сторони позивача, що ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено що  24 серпня 2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Мельниченком А.Ю., який діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1961, виданого на підставі Рішення Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 20.01.2009 року укладено Договір про надання юридичної допомоги.
Відповідно до умов п.1 вказаного договору сторонами було визначено перелік послуг, які за ним надаються.
Відповідно до п.3 Договору, сторони підтверджують, що на момент 12.00 год. 24.08.2022 позовна заява здана до суду, раніше сплачений аванс – 10000,00 грн. є попередньо оплаченою роботою, яка виконана та прийнята замовником. Фінансових претензій ОСОБА_1 не має. 
Вказаний договір ОСОБА_1 підписала особисто ( а.с. 34).
Згідно п.п.2.3 договору, в разі відмови клієнта від послуг адвоката, після того, як адвокат приступив до виконання взятих на себе зобов`язань, сплачений гонорар не повертається.
Відмовляючи позивачу у задоволенні її позовних вимог, суд першої інстанції на підставі досліджених доказів виходив з необґрунтованості та недоведеності заявлених позовних вимог.
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи Позивача викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи та не заперечувалось сторонами по справі, що між адвокатом Мельниченком А.Ю. та клієнтом ОСОБА_1 24.08.2022 року було укладено договір про надання юридичної допомоги по справі ОСОБА_3 ( а.с.36 – оригінал договору).
Так, договір за своєю правовою природою є правочином.
 Нормами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України визначено, що договір є основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків
Нормами ч.1 ст.206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
Відповідно до положень статті 526 ЦК України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з нормами ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Приписами ч.2 ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.
За вимогами ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до вимог ст.627 ЦК України, ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Приписами ч.1 ст.907 ЦК України, визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до положень ч.2 ст.907 ЦК України положення цієї глави (глава 63) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язанням.
Статтею 902 ЦК України визначено, що виконавець повинен надати послугу особисто. А у випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
За змістом положень ч.1 ст.903 ЦК України,  якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Так, судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивачем на виконання вимог Договору про надання юридичної допомоги від 24 серпня 2022 року сплачено відповідачу аванс 10000,00 грн., який є попередньо оплаченою роботою, яка виконана та прийнята замовником, фінансових претензій ОСОБА_1 не має. Зазначене підтверджено долученим Відповідачем до справи оригіналом Договору (а.с.36).
Приписами ч.2 ст.903 ЦК України визначено, що  у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Нормами ст.907 ЦК України визначено порядок розірвання договору про надання послуг. Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.  Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
У п.п. 2.3 договору, визначено, що у разі відмови клієнта від послуг адвоката, після того, як адвокат приступив до виконання взятих на себе зобов`язань, сплачений гонорар не повертається.
Пунктом 3 оригіналу договору підтверджено, що на момент 12.00 год. 24.08.2022 р. позовна заява здана до суду, раніше сплачений аванс – 10000,00 грн., є попередньою оплаченою роботою, яка виконана на прийнята замовником. Фінансових претензій ОСОБА_1 не має.
Отже, суд першої інстанції, встановивши, що Позивач відмовилась від послуг адвоката вже після того, як адвокат приступив до виконання взятих на себе зобов`язань – позов був зданий до суду, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для повернення грошових коштів в сумі 10000,00 грн., що повністю узгоджується з умовами підписаного сторонами договору (п.2.3). 
Доводи Позивача в апеляційній скарзі колегія суддів вважає необґрунтованими, такими, що фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Відповідно до ч.1. ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 червня 2023 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 21 вересня 2023 року.

Головуючий:

Судді: