ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/12597/21                                Головуючий суддя І інстанції Цвірюк Д. В.
Провадження № 22-ц/818/798/23                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: щодо реєстрації або обліку прав на майно

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2023 року                                                                 м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                Бурлака І.В., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання        Зінченко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2023 року, по справі № 638/12597/21 за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: державний реєстратор КП «РегістрСервіс» Первомайської міської ради Харківської області Дунаєва Оксана Володимирівна про скасування державної реєстрації права власності,
В С Т А Н О В И В :
Харківська міська рада звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок літ «А-1» загальною площею 172 кв.м, житловою площею 117 кв.м з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 (1/2) та ОСОБА_1 (1/2) з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 603949563101, запис про право власності №33597131, індексний номер рішення 49085230), а також стягнути з відповідачів судовий збір.
Позов мотивовано тим, що Інспекцією з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту територіального контролю Харківської міської ради за заявою ОСОБА_2 від 04.08.2020 року №б/н щодо проведення обстеження за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з наданням у власність земельної ділянки № НОМЕР_1 та наданням в оренду земельної ділянки № НОМЕР_2 , 11.08.2020 року здійснено виїзд на місцевість. 
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.08.2020 року право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 172 кв.м, житловою площею 117 кв.м з надвірними будівлями та спорудами по вказаній вище адресі на підставі довідки від 08.10.2019 року №2019/Н-21 (в якій зазначено, що площа житлового будинку літ. «А-1» змінилась з 136,9 кв.м на 172,0 кв.м, житлова з 90,4 кв.м. на 117,0 кв.м за рахунок влаштування в чердачному приміщенні житлової мансарди літ. «Ам»), виданої ТОВ «Юридична компанія «Калина» та свідоцтв про право на спадщину від 20.05.1972 №7-797 та 24.03.2015 №1-1312, державним реєстратором Дунаєвою О.В. КП «РегістрСервіс» Первомайської міської ради Харківської області 03.10.2019 року зареєстровано за ОСОБА_2 (1/2) та ОСОБА_1 (1/2). 
Інформація щодо отримання дозвільних документів на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 172 кв.м, житловою площею 117 кв.м з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 на проведення будівельних робіт (реконструкцію) або відомості щодо вводу в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у Департаменті відсутня. 
При цьому реєстрація права власності на об`єкт містобудування є одним з етапів будівництва об`єктів містобудування, контроль за дотриманням якого у такому випадку діючим законодавством покладено на Державну архітектурно-будівельну інспекцію України та її територіальні органи, органи місцевого самоврядування, які здійснюють делеговані повноваження. Вважає, що належним способом захисту прав та законних інтересів позивача є саме скасування державної реєстрації прав та припинення прав відповідача на спірне майно.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2023 року у задоволенні позову ХМР відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням районного суду, ХМР в апеляційній скарзі просить скасувати вказане рішення та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки при його ухваленні було порушено норми матеріального і процесуального права.
В обґрунтування скарги зазначено, що питання правомірності набуття відповідачами права власності на реконструйований житловий будинок після реконструкції залишилось поза увагою суду.
Вказує, що правова позиція Верховного суду викладена у постанові від 18.12.2019 у справі №579/968/17, на яку посилається суд першої інстанції, стосується інших правовідносин, а тому є нерелевантною до обставин цієї справи.
Зазначає, що перевірка на предмет самочинного будівництва проводиться лише щодо об`єктів, будівництво яких ще триває та не легітимізоване внаслідок реєстрації права власності.
Судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що рішення суду про знесення об`єкту самочинного будівництва не призведе до автоматичного припинення права власності на цей об`єкт у реєстрі, а відтак державна реєстрація змін до права власності на спірні підвальні приміщення продовжить існувати.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, розглянула справу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду. 
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову суд послався на те, що спосіб захисту обраний позивачем, з огляду на повноваження Харківської міської ради, в особі якої подано позов, зі здійснення державного архітектурного-будівельного контролю та права, які позивач вважав порушеними, є неналежним, що тягне за собою відмову у позові.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішень 31 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 27.11.2019 №1838/19 та 35 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.04.2020 року №2097/20 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеутрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) площею 0,1000га (ділянка № НОМЕР_1 ) по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; площею 0,0428 га (ділянка № НОМЕР_2 ) по АДРЕСА_1 з подальшою орендою для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Також встановлено, що Інспекцією з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту територіального контролю Харківської міської ради на підставі заяви ОСОБА_2 від 04.08.2020 року №б/н щодо проведення обстеження за адресою – АДРЕСА_1 у зв`язку з наданням у власність земельної ділянки АДРЕСА_2 та надання в оренду земельної ділянки №2 11.08.2020 року здійснено виїзд на місцевість, про що складено відповідний Акт «1453-1/20 від 18.09.2020 року.
Під час обстеження земельної ділянки встановлено, що площа земельної ділянки становить 0,1000га (ділянка № НОМЕР_1 ) відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.06.2020 року №НВ-6313217232020, площа земельної ділянки становить 0,0428 га (ділянка № НОМЕР_2 ) відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.06.2020 року №НВ-6313217302020; земельні ділянки № НОМЕР_1 та №2 огороджені; на земельній ділянці № НОМЕР_1 знаходиться житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами; на земельній ділянці АДРЕСА_3 знаходиться надвірна споруда.
Згідно змісту Акту Департаментом територіального контролю Харківської міської ради вивчається питання правомірності реєстрації державним реєстратором Дунаєвою О.В. права власності на житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі довідки від 08.10.2019 №2019/Н-21, виданої ТОВ «Юридична компанія «Калина» та свідоцтв про право на спадщину.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №219847469 від 11.08.2020 року житловий будинок літ. «А-1, загальною площею 172 кв.м, житловою площею 117 кв.м з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності:
- ОСОБА_1 (1/2 частина) на підставі довідки від 08.10.2019 року №2019/Н-21, виданої ТОВ «Юридична компанія «Калина» та свідоцтва про право на спадщину від 20.05.1972 №7-797, державний реєстратор Дунаєва О.В. КП «РегістрСервіс» Первомайської міської ради Харківської області, рішення від 03.10.2019 року;
- ОСОБА_2 (1/2 частина) на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-1312 від 24.03.2015 року, державний реєстратор Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Верещака Г.Л., рішення від 24.03.2015 року.
Так, зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.03.2015 року №1-1312 вбачається, що станом на 24.03.2015 року загальна площа житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 складала 136,9 кв.м, житлова площа – 90,4 кв.м..
У довідці від 08.10.2019 року №2019/Н-21, виданої ТОВ «Юридична компанія «Калина» зазначено, що площа житлового будинку літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1 змінилась з 136,9 кв.м на 172,0 кв.м, житлова з 90,4 кв.м. на 117,0 кв.м за рахунок влаштування в чердачному приміщенні житлової мансарди літ. «Ам».
Предметом оскарження у цій справі є рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на житловий будинок.
Оскаржувану реєстраційну дію проведено державним реєстратором КП «РегістрСервіс» Первомайської міської ради Харківської області від 03.10.2019 (індексний номер рішення №49085230 від 09.10.2019).
Звертаючись до суду позивач зазначав, що вказане рішення державного реєстратора прийнято з порушенням вимог законодавства, оскільки об`єкт нерухомого майна побудовано (реконструйовано) без дозвільних документів, а тому такий об`єкт нерухомого майна є об`єктом самочинного будівництва, реєстрація майна проведена без будь-яких правових підстав та така державна реєстрація порушує встановлений порядок проведення будівельних робіт.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Самі по собі вимоги про оскарження реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій спрямовані на захист права зацікавленої особи на належні адміністративні послуги публічного характеру та стосуються з`ясуванню законності дій суб`єкта владних повноважень, а отже є спором у сфері публічно-правових відносин  та відповідно до ст.ст. 2, 5 КАС України має розглядатися у порядку адміністративного судочинства.
Тому відповідно до змісту вказаних норм ч.ч. 1, 2 ст. 19 ЦПК України вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства лише якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, що є належним способом захисту порушеного цивільного права. 
Щодо належного способу захисту права, який забезпечує його ефективний захист касаційним судом послідовно підтверджується наступна права позиція.
Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.
Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц.
Позовну заяву з вимогами про скасування рішення державного реєстратора обґрунтовано тим, що відповідачами було вчинено самочинну прибудову (мансарду) без отримання дозвільних документів.
Разом із тим Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 вказала, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного.
У разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням (частина перша статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).
В таких спорах органи державного архітектурно-будівельного контролю діють лише як адміністративний орган, а метою звернення з позовом є не перехід речового права на об`єкт нерухомості, а приведення будівлі у відповідність до імперативних вимог публічно-правових норм, спрямованих на захист суспільних інтересів.
Тобто, зазначені правовідносини не завершуються фіксацією факту адміністративного правопорушення та притягненням винної особи до юридичної відповідальності, а продовжують існувати до моменту припинення правопорушення, усунення його негативних наслідків, виконання владного припису або визнання його незаконним і скасування.
Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 579/968/17.
Колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що реєстрація спірного будівництва не дозволяє ефективно захистити порушене право власника земельної ділянки – Харківської міської ради у разі якщо при цьому відбулося самочинне будівництво. 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Саме з цих підстав у даній справі позивачем були заявлені вимоги про скасування державної реєстрації житлового будинку, самочинно збудованого у більшому розмірі. 
Захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.
У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції, законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного рішення Конституційного Суду України.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.
Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Предметом оскарження у цій справі є рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на житловий будинок.
Реєстраційну дію проведено державним реєстратором КП «РегістрСервіс» Первомайської міської ради Харківської області від 03.10.2019 (індексний номер рішення №49085230 від 09.10.2019).
Звертаючись до суду позивач зазначав, що вказане рішення державного реєстратора прийнято з порушенням вимог законодавства, оскільки об`єкт нерухомого майна побудовано (реконструйовано) без дозвільних документів, а тому такий об`єкт нерухомого майна є об`єктом самочинного будівництва, реєстрація майна проведена без будь-яких правових підстав та така державна реєстрація порушує встановлений порядок проведення будівельних робіт.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).
При таких обставинах суд першої інстанції обґрунтовано та відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України посилався на вищевказані правові висновки ВС України, а наведені з цього приводу доводи скарги є безпідставними.
Таким чином державна реєстрація речового права не змінює правової природи самочинного будівництва та не позбавляє органи державного архітектурно-будівельного контролю владних повноважень щодо усунення встановлених порушень у сфері містобудівної діяльності, а скасування зазначеної державної реєстрації саме по собі не забезпечить усунення цих порушень.
Ефективним способом усунення виявлених порушень для органу державного архітектурно-будівельного контролю є винесення припису щодо власника об`єкту нерухомості про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису та у разі невиконання такого припису в установлений строк, - звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
При цьому органи державного архітектурно-будівельного контролю мають довести, що здійснене будівництво є самочинним.
Тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у розглядуваній справі позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, з огляду на вказану норму ст. 376 ЦК України та норму ч. 1 ст. 19 ЦПК України, які надають позивачу правову можливість ефективно захистити порушені права, саме з приводу здійснення самочинного будівництва у даній справі виник спір, які у чинному законі мають ефективні засоби захисту, які наразі є доступними для використання позивачем в порядку цивільного судочинства.
Доводи скарги про те, що державно-архітектурний контроль у даному спорі неможливий, оскільки він здійснюється лише на стадії будівництва, яка у даному випадку вже закінчилася, вищевказаних висновків суду не спростовує, оскільки стосується суто засобів доказування, які позивач визначає самостійно відповідно до процесуального обов`язку доказування та принципу змагальності сторін, передбачених ст.ст. 12. 81 ЦПК України. 
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (пункт 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц).
З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом були додержані норми матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Враховуючи викладене, відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Харківської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського  районного суду м.Харкова від  08 лютого 2023 року -залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення виготовлено 24 липня 2023 року.
Головуючий –                 
                                                                       В.Б.Яцина.

Судді -                                                                                І.В. Бурлака.

О.В. Маміна.