ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/2272/23                                        Головуючий суддя І інстанції Колесник С. А.
Провадження № 33/818/663/23                                        Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
              03 липня 2023 року                                                                        м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – адвоката Волочнюка М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Волочнюка М.О. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2023 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,
- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.
       Постановою встановлено, що 20.03.2023 о 22:28 в м. Харкові по вул. Мойсеївська, буд. 40, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ТОЙОТА», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці, які не реагують на світло, сповільненість, неприродна блідість). Від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення п. 2.5 Правил Дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
       В своїй апеляційній скарзі захисник Волочнюк М.О. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що матеріали справи не містять відомостей щодо причини зупинки автомобіля, яким керував ОСОБА_1 . Посилається, що працівники поліції порушили чинне законодавство, оскільки не відсторонили ОСОБА_1 від керування автомобілем, не роз`яснили останньому порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, не опитали свідка, який перебував в салоні автомобіля ОСОБА_1 . Також зазначив, що ОСОБА_1 не перебував у стані наркотичного сп`яніння. Вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи та ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином. Причин неявки суду не повідомив.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Волочнюк М.О. повідомив, що ОСОБА_2 повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги та враховуючи узгодженість їх правової позиції, просив розглянути апеляційну скаргу без участі ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розглянути апеляційну скаргу без участі ОСОБА_1 , однак за участі його захисника Волочнюка М.О.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи захисника Волочнюка М.О., який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, наявність направлення водія на огляд, відомості рапорту працівника поліції, відомості відеозапису.
       Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 20.03.2023 о 22:28 год у м. Харкові по вул. Мойсеївській біля буд. 40, керував автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці, які не реагують на світло, сповільненість, неприродна блідість). Від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.
Також з відомостей цього протоколу вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі, а також його власноручні пояснення.
       Поряд з цим, в матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк.3), відповідно до відомостей якого вбачається, що ОСОБА_1 працівники поліції повідомили, що стосовно нього складений протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП та останній був під розпис ознайомлений з його змістом, надавав особисто письмові пояснення та отримав його копію.
       Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАСУ щодо дій працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.
       Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.
       Крім цього, з відеозапису об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції на блок-посту для перевірки документів. З цього ж відеозапису також вбачається, що працівники поліції разом із військовослужбовцями зупиняли всі автомобіля, які проїжджали цей блок-пост у обох напрямках руху саме для перевірки документів. Враховуючи ці відомості, такі твердження апелянта є необґрунтованими.
З відеозапису також вбачається, що після зупинки ОСОБА_1 , останній пред`явив своє посвідчення водія у застосунку «ДІЯ». Під час спілкування з ОСОБА_1 , працівники поліції виявили у нього ознаки наркотичного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 відмовився пройти такий огляд. Після цього працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 наслідки його відмови та пояснили, що за відмову передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП. З цим ОСОБА_1 погодився. Після цього працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, які останньому були зрозумілі. Будь-яких клопотань або зауважень ОСОБА_1 не заявляв. Після складення протоколу працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 зміст протоколу, останній особисто надав письмові пояснення та отримав копію цього протоколу.
       Враховуючи відомості цього відеозапису, а також відсутність заперечень ОСОБА_1 та його захисника, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що під час зупинки автомобіля ним керував саме ОСОБА_1 .
Поряд з цим, під час пропонування ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, крім працівників поліції та ОСОБА_1 на місці події не було будь-яких свідків, а в протоколі працівники поліції не зазначили будь-яку особу в якості свідка. 
Отже, суд апеляційної інстанції не вбачає необхідності у допиті особи, яка перебувала у салоні автомобіля ОСОБА_1 у якості свідка, яка поза розумним сумнівом не бачила та не чула спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, оскільки у темну пору доби перебувала на іншій стороні проїжджої частини в салоні автомобіля, а тому клопотання захисника про виклик свідка належить залишити без задоволення.
       Крім того, відповідно до рапорту працівника поліції (арк. 5) вбачається, що 20.03.2023 під час несення служби у Київському районі м. Харкова у складі екіпажу було зупинено автомобіль ТОЙОТА, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час спілкування у водія були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння. Було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, на що останній відмовився. На водія ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол ААД 456861 за ч.1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.5 ПДР України.
Враховуючи відсутність будь-яких скарг стосовно дій працівників поліції, а також відсутність будь-яких рішень компетентних органів щодо порушення працівниками поліції чинного законодавства під час складення протоколу стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що і відомості, які зафіксовані у рапорті відповідають дійсності та заслуговують на увагу.
Поряд з цим у цьому ж рапорті зазначено, що згідно ст. 266 КУпАП водія відсторонено від керування транспортним засобом. Автомобіль залишився на місці зупинки без порушень правил дорожнього руху України, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.
Поряд з цим, оскільки ОСОБА_1 своє посвідчення водія пред`явив працівникам поліції у застосунку «ДІЯ», то останні не мали фактичної можливості вилучити його та надати тимчасове посвідчення водія, що спростовує такі твердження апелянта.
Крім того, твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не перебував у стані наркотичного сп`яніння є необґрунтованими, оскільки у протоколі зафіксовано, що останній відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що об`єктивно спростовує такі доводи захисника.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника Волочнюка М.О. С.Г. залишити без задоволення.
       Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
              
Суддя                                                 С.К. Шабельніков