Справа № 130/1125/22
Провадження № 22-ц/801/1164/2023
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Медвецький С. К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року	Справа № 130/1125/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),
суддів: Голоти Л. О., Оніщука В. В., 
за участю секретарів судового засідання - Різник Д. С., Литвина С. С., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , Жмеринський відділ державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький),
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 130/1125/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Грушковської Л. Ю. у залі суду,
встановив:
Короткий зміст вимог
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання недійсним та скасування акта про передачу майна стягувачу та свідоцтва про право власності на майно, скасування державної реєстрації права власності на майно та визнання права власності на майно.
Позов мотивований тим, що йому на праві власності належали:
житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510300000:00:001:1667, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 березня 2017 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 10 липня 2015 року в розмірі 264 705 грн та 2 647,05 грн судових витрат.
Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 травня 2020 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 15 травня 2014 року у розмірі 245 000 грн, три відсотки річних в сумі 35 361 грн та 2 803,62 грн судових витрат.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2021 року указане заочне рішення скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.
06 січня 2021 року головним державним виконавцем Жмеринського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) (далі - Жмеринського МВДВС) Яременюк І. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 130/545/20, в межах якого було описано та накладено арешт на належні йому земельну ділянку та житловий будинок з подальшим виставленням їх на електронні торги.
02 квітня 2021 року головним державним виконавцем Жмеринського МВДВС Яременюк І. О. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа № 130/3043/16-ц та про об`єднання виконавчих проваджень № НОМЕР_1, НОМЕР_2 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_3.
08 липня 2021 року державним виконавцем складено та підписано акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу у зведеному виконавчому провадженні.
На підставі цього акта державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори Вінницької області Бульбою Л. І. видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, земельну ділянку від 28 вересня 2021 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-1381 та на підставі рішення державного реєстратора здійснено державну реєстрацію права власності на ці об`єкти.
Вважає, що акт про передачу майна стягувачу є недійсним та підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що:
належне йому нерухоме майно було передано ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу, що був визначений скасованим судовим рішенням;
під час виконавчого провадження допущено порушення законодавчих вимог щодо порядку реалізації та передачі майна чим було істотно порушено його права як сторони виконавчого провадження;
вартість майна встановлена з порушенням приписів статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»; 
державним виконавцем не було враховано перебування відчужуваного майна під іпотекою та не застосовано відповідні положення законодавства. 
Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просив суд:
визнати недійсним та скасувати акт про передачу майна стягувачу у рахунок боргу від 08 липня 2021 року у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_3, складеному головним державним виконавцем Жмеринського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області (м. Хмельницький) Яременюк І. О.;
визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 28 вересня 2021 року зареєстроване в реєстрі за № 1-1381, видане державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори Вінницької області Бульбою Л. І. на ім`я ОСОБА_2 на житловий будинок загальною площею 440,90 м2, житловою площею 128,5 м2 та земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510300000:00:001:1667, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;
скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_2 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,10000 га, кадастровий номер 0510300000:00:001:1667, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
припинити право власності ОСОБА_2 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
припинити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,10000 га, кадастровий номер 0510300000:00:001:1667, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнати за ним право власності на указані об`єкти нерухомого майна.
Короткий зміст судового рішення
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Судові витрати залишено за позивачем.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:
процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на електронних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу з відповідними постановою та актом державного виконавця не може бути ототожнена з процедурою відчуження майна з прилюдних торгів тільки тому, що за результатами проведення прилюдних торгів державний або приватний виконавець також складає акт;
акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу не може визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України;
позовні вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтв про право власності та скасування рішень державного реєстратора є похідними від вимоги про оскарження акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, тому не підлягають задоволенню;
позовна вимога про визнання за позивачем права власності на спірні об`єкти нерухомого майна у цій справі є неналежним та неефективним способом захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
У травні 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 01 травня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 травня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, апеляційну скаргу залишено без руху з підстав несплати судового збору.
11 травня 2023 року на виконання вимог ухвали ОСОБА_1 подав до суду квитанцію про сплату судового збору.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з місцевого суду. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 травня 2023 року справу призначено до розгляду на 22 червня 2023 року о 09 год 30 хв.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 червня 2023 року поновлено строк та прийнято відзив адвоката Федоренко П. П. в інтересах ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.
22 червня 2023 року розгляд справи відкладено на 06 липня 2023 року о 09 год 00 хв.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 липня 2023 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги на п`ятнадцять днів та оголошено перерву у розгляді справи до 20 липня 2023 року 09:00 год.
Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 17 липня 2023 року для розгляду цієї справи замінено суддю Копаничук С. Г. та визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Голота Л. О., Оніщук В. В.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що: 

 
суд першої інстанції не застосував положення статті 393 ЦК України та дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи;

 
позовна вимога про скасування акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 08 липня 2021 року заявлена на підставі статті 393 ЦК України, яка передбачає можливість вимагати скасування правового акта органу державної влади, який не відповідає закону і порушує права власника;

 
суд першої інстанції не надав жодної оцінки обставинам щодо незаконності акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 08 липня 2021 року та свідоцтв про право власності від 28 вересня 2021 року, чим допустив неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи.

 
Крім того, ОСОБА_1 подав заяву в якій порушує питання про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн 

 
Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Федоренко П. П. в інтересах ОСОБА_2 указує, що:
рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують;
оскаржувані позивачем акт, свідоцтво та рішення державного реєстратора видавались на підставі реалізації майна боржника в межах зведеного виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, який не скасовано та не визнано таким, що не підлягає виконанню, тому суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову;
суд дійшов правильного висновку, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права. 
У відзиві порушується питання про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом установлено, що ОСОБА_1 був власником житлового будинку (житловою площею 128,5 м2, загальною площею 440,9 м2), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

 
Відповідно до договору іпотеки від 15 травня 2014 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , іпотекодавець передав у заставу іпотекодержателю нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 1 181 987 грн. 

 
З виконавчого листа № 130/3043/16-ц, виданого Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області 13 травня 2017 року слідує, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто суму боргу за договором позики від 10 липня 2015 року у розмірі 264 705 грн та 2 647 грн судового збору.

 
З виконавчого листа № 130/545/20, виданого Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області 16 грудня 2020 року слідує, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто в рахунок погашення боргу за договором позики від 15 травня 2014 року грошові кошти в сумі 245 000 грн, три відсотки річних від невиплаченої суми боргу в сумі 35 361 грн та 2 803 грн судового збору.

 
Постановою головного державного виконавця Жмеринського міськрайонного ВДВС Яременюк І. О. № НОМЕР_1 від 06 січня 2021 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 130/545/20 та накладено арешт на все майно боржника.

 
02 березня 2023 року головним державним виконавцем Яременюк І. О. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої описано та накладено арешт на майно: житловий будинок загальною площею 440,9 м2, житловою площею 128,5 м2 та земельну ділянку, кадастровий номер 0510300000:00:001:1667, площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

 
Постановою головного державного виконавця Яременюк І. О. від 16 березня 2021 року призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ОСОБА_3 . 

 
Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки ринкова вартість: 

 
житлового будинку літ. «А», «п/А», загальною площею 440,9 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 20 березня 2021 року без урахування ПДВ становить 467 500 грн;

 
земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510300000:00:001:1667, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 без врахування ПДВ складає 43 800 грн.

 
Листом Жмеринського міськрайонного ВДВС № 8693 від 18 лютого 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про проведення оцінки арештованого майна та його вартість.

Постановами головного державного виконавця Жмеринського міськрайонного ВДВС Яременюк І. О. від 02 квітня 2021 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 130/3043/16-ц; об`єднано виконавчі провадження № НОМЕР_1, НОМЕР_2 у зведене виконавче провадження;

 
15 квітня 2021 року начальник відділу примусового виконання рішень звернувся до ДП «СЕТАМ» із заявкою на реалізацію арештованого майна.

 
Відповідно до протоколів № 537290, № 540159, № 543305 проведення електронних торгів не відбулось, у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів.

 
Заявою від 22 червня 2021 року ОСОБА_1 просив Жмеринський міськрайонний ВДВС відтермінувати проведення електронних торгів та будь-яких дій по відчуженню його майна у зв`язку з розглядом Жмеринським районним судом Вінницької області заяви про перегляд заочного рішення від 29 травня 2020 року. 

 
Листом начальника відділу примусового виконання рішень № 23653 від 01 липня 2021 року запропоновано ОСОБА_2 залишити за собою нереалізоване майно боржника.

 
05 липня 2021 року ОСОБА_2 повідомив начальника відділу примусового виконання рішень про свою згоду на залишення за ним нереалізованого на електронних торгах нерухомого майна.

 
08 липня 2021 року головним державним виконавцем Жмеринського міськрайонного ВДВС Яремюк І. О. винесено постанову та акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення заборгованості за виконавчими листами № 130/545/20, № 130/3043/16-ц. 

 
28 вересня 2021 року державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори Вінницької області Бульбою Л. І. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на майно: житловий будинок та земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_1 .

 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2021 року у справі № 130/545/20 скасовано заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 травня 2020 року та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики.

 
Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. 
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з частинами першою, шостою-дев`ятою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. 
У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. 
У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. 
У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.
Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.
Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України), так і інші юридичні факти (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України).
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України.
За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
З огляду на приписи статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом (частина перша статті 61 Закону) реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на електронних торгах.
Електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.
Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто, в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернене стягнення, до покупця учасника торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення електронних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення електронних торгів це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з електронних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.
Разом з тим Закон допускає, що реалізація арештованого майна на електронних торгах може не відбутися. У такому випадку, з метою забезпечення права стягувача учасника виконавчого провадження, Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на електронних торгах та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (стаття 61 Закону України «Про виконавче провадження»).
Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (частина сьома статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»). 
Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на електронних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев`ята статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»).
Передбачена статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження» процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на електронних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України).
Однак за своєю правовою природою таку процедуру разом з відповідними постановою та актом державного виконавця не можна ототожнити з процедурою відчуження майна з електронних торгів тільки тому, що за результатами проведення електронних торгів державний виконавець також складає акт.
Таким чином, передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на електронних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України). 
Відповідно до статті 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника.
Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року по справі №524/6164/17 та від 07 лютого 2019 року по справі № 522/1516/15-ц.
У постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15 та від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2677цс16 зроблено висновки, що:
«головною умовою, яку повинні встановити суди при вирішенні питання про визнання прилюдних торгів недійсними, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними».
Згідно з положеннями статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що державним виконавцем Жмеринського відділу Державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області під час виконавчого провадження було допущено порушення законодавчих вимог щодо порядку реалізації та передачі майна, чим було істотно порушено його права, як сторони виконавчого провадження.
Щодо оцінки майна
Відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. 
Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. 
У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. 
Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.
Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. 
Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. 
Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.
Згідно з абзацами першим та другим пункту 8 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна (майнових прав) - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання, а також у разі потреби - перекладача.
У постанові про призначення експерта або спеціаліста, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, перекладача зазначаються питання, на які ці особи повинні надати письмовий висновок (звіт), або з якої мови слід здійснити переклад, або вид та характеристика майна, яке необхідно ідентифікувати, оцінити тощо, строки здійснення відповідних дій.
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про оцінку майна майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
Матеріалами справи встановлено, що 06 січня 2021 року копію постанови про опис та арешт майна боржника було направлено сторонам виконавчого провадження.
У зв`язку з невиконанням боржником у добровільному порядку рішення суду, виконавцем було призначено суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні з метою визначення ринкової вартості арештованого майна боржника.
Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки ринкова вартість: 

 
житлового будинку літ. «А», «п/А», загальною площею 440,9 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 20 березня 2021 року без урахування ПДВ становить 467 500 грн;

 
земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510300000:00:001:1667, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 без врахування ПДВ складає 43 800 грн.

 
Листом Жмеринського міськрайонного ВДВС № 8693 від 18 лютого 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про проведення оцінки арештованого майна та його вартість та запропоновано ознайомитись зі звітом про оцінку майна у Жмеринському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

 
15 квітня 2021 року начальник відділу примусового виконання рішень звернувся до ДП «СЕТАМ» із заявкою на реалізацію арештованого майна.

 
Відповідно до протоколів № 537290, № 540159, № 543305 проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна не відбулось, у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів.

 
Листом начальника відділу примусового виконання рішень № 23653 від 01 липня 2021 року запропоновано ОСОБА_2 залишити за собою нереалізоване майно боржника.

 
08 липня 2021 року, у відповідності до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», головним державним виконавцем Жмеринського міськрайонного ВДВС Яремюк І. О. винесено постанову та складено відповідний акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

 
Указані дії державного виконавця у межах зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_3 вчинені із дотриманням діючого законодавства. 

 
Апеляційний суд зазначає, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією приватного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності, здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання на підставі виконавчих документів. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.
Оскільки оцінка майна здійснена в процесі виконання рішення суду, то відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» така оцінка може бути оскаржена сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Відповідачем у такому випадку має бути орган державної виконавчої служби, а суб`єкт оціночної діяльності може бути залучений як третя особа.
Аналогічні правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/44440/16 (провадження № 11-1200апп18).
Заявником не оскаржується правомірність оцінки майна, тому указані доводи не заслуговують на увагу.
Щодо різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягали стягненню
У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.
У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.
Установлено, що передача державним виконавцем майна стягувачу була здійснена 08 липня 2021 року, тобто на момент чинності судових рішень у зведеному виконавчому провадженні.
Вартість нереалізованого на торгах майна не перевищувала загальної суми боргу боржника перед стягувачем.
У ОСОБА_2 на час передачі йому нереалізованого майна в рахунок погашення боргу не виник обов`язок внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби різниці між вартістю нереалізованого майна та суми коштів, що підлягала стягненню на його користь.
Отже державним виконавцем дотримано вимоги статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» під час передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу. 
Щодо перебування відчуженого майна під іпотекою
Відповідно до вимог частини сьомої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
Ця норма є відсильною та надає судовому виконавцю повноваження застосувати до реалізації предмета іпотеки у виконавчому провадженні за рішенням суду про стягнення боргу положення Закону України «Про іпотеку», які визначають особливості звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку за Законом України «Про іпотеку».
Розділом V Закону України «Про іпотеку» визначено порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, що передбачає підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки та особливості реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах.
Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
Будь-яке арештоване у виконавчому провадженні майно реалізується відповідно до процедури, визначеної частинами першою, п`ятою, шостою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», із урахуванням порядку проведення електронних торгів, визначеного Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5.
Закон України «Про виконавче провадження» і його розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не містять приписів щодо особливостей реалізації у виконавчому провадженні нерухомого майна, обтяженого іпотекою, а частина сьома статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» є відсильною нормою і визначає обов`язок виконавця вчиняти дії з реалізації предмета іпотеки з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку», який прийнято раніше та який можна вважати спеціальним щодо унормування відчуження предметів іпотеки за судовим рішенням чи за домовленістю сторін.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц зроблено висновок, що:
«норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».
Процедура реалізації іпотечного нерухомого майна з прилюдних торгів у межах зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_3 відбулася з дотриманням норм Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів та інших актів цивільного законодавства, зокрема, Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку».
Стороною позивача не доведено, що в ході проведення електронних торгів допущено порушення актів законодавства, які могли б вплинути на результати торгів та призвели б до скасування акта державного виконавця від 08 липня 2021 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц, Верховного Суду від 07 червня 2022 року у справі № 333/1483/20 зроблено висновок, що:
«порушення, допущені державним (приватним) виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом».
Отже дії державного виконавця у виконавчому провадженні до призначення електронних торгів не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для скасування акта державного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.
Позивачем не надано доказів на підтвердження неправомірності дій державного виконавця щодо передачі майна стягувачу і не доведено, що оспорюваним актом були порушені його права і законні інтереси.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не довів порушення своїх прав і законних інтересів, а тому правові підстави для задоволення його позовних вимог відсутні. 
Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, однак дійшов помилкового висновку щодо мотивів відмови у позові, а саме, що:
процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на електронних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу з відповідними постановою та актом державного виконавця не може бути ототожнена з процедурою відчуження майна з прилюдних торгів тільки тому, що за результатами проведення прилюдних торгів державний або приватний виконавець також складає акт;
акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу не може визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України;
позовна вимога про визнання за позивачем права власності на спірні об`єкти нерухомого майна у цій справі є неналежним та неефективним способом захисту порушеного права.
Тому рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити з інших підстав. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції
Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , але з інших мотивів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити з інших підстав.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга задоволена частково, судове рішення скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено з інших підстав, то судові витрати сплачені у якості судового збору та витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції слід залишити за позивачем.
Крім того, відповідач ОСОБА_2 подав заяву про стягнення з позивача на його користь 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
При цьому відповідач подав договір про надання правової допомоги від 23 травня 2023 року № 25 та акт наданих послуг від 02 червня 2023 року.
Оплата правничої допомоги у розмірі 10 000 грн підтверджується платіжною інструкцією № @2PL447110 від 02червня 2023 року. 
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.   У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Позивач подав клопотання в якому заперечив щодо задоволення заяви ОСОБА_2 про стягнення витрат на правову допомогу та просив зменшити їх розмір у зв`язку з їх недоведеністю, непропорційністю до предмета спору та невідповідністю складності справи.
У постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17, від 19 лютого 2019 року у справі № 917/1071/18 зроблено висновок, що:
«якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу».
Ураховуючи принцип співмірності понесених витрат, складність справи та виконані адвокатом роботи, беручи до уваги заперечення позивача та його клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку, що розмір витрат за виконану адвокатом роботу є завищеним і таким, що не відповідає критерію розумності їхнього розміру, такі витрати неспівмірні з виконаною роботою в суді апеляційної інстанції та підлягають зменшенню до 6000 грн. 
Отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 березня 2023 року скасувати й ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання недійсним та скасування акта про передачу майна стягувачу та свідоцтва про право власності на майно, скасування державної реєстрації права власності на майно та визнання права власності на майно відмовити.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за позивачем.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.
Головуючий                                                         Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ
судді:                                                                 Людмила ГОЛОТА
                                                                        Віталій ОНІЩУК