Постанова
Іменем України 
07 вересня 2023 року
м. Київ
справа № 516/234/20  
провадження № 61-9444св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Теплодарська міська державна нотаріальна контора Одеської області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені яких діє адвокат Бороган Валентин Володимирович, на рішення Теплодарського міського суду Одеської області у складі судді 
Мисливої Л. М. від 27 червня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Заїкіна А. П., Таварткіладзе О. М., від 16 травня 2023 року. 
Зміст заявлених позовних вимог
1.                У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Теплодарська міська державна нотаріальна контора Одеської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спадкового майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно.  
2.                На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , з яким вона проживала разом однією сім`єю, вела спільне господарство, мала спільний бюджет з 1996 року. У зареєстрованому шлюбі вони не перебували.
3.                Від першого шлюбу ОСОБА_4 мав двох доньок: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з якими по день смерті чоловіка вона мала дружні стосунки.
4.                Зазначала, що на початку відносин із ОСОБА_4 вони розпочали будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка, на якій розпочато будівництво, була надана у користування  ОСОБА_4 , як члену ЖБК «Вишневий сад-2006Т».
5.                02 квітня 2014 року було виготовлено відповідний технічний паспорт на будинок, а 13 червня 2019 року зареєстровано відповідне право у державному реєстрі речових прав згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації від 16 травня 2014 року.
6.                26 квітня 2018 року на ім`я ОСОБА_4 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки 
АДРЕСА_2 та зареєстровано відповідне право на земельну ділянку з кадастровим номером №5111500000:01:001:0987 у Державному реєстрі речових прав.
7.                Посилалася позивачка на те, що з початку спільного проживання з 
ОСОБА_4 вона займалась спільним господарством, допомагала чоловіку в усіх питаннях, в тому числі щодо будівництва спільного будинку, закупівлі будівельних матеріалів, меблів.
8.                 ОСОБА_4 щорічно заповнював та подавав декларацію про майновий стан, де у графі «особи, які спільно проживають але не перебувають у шлюбі» зазначав її прізвище та ім`я, а у відомостях щодо наявного житлового будинку по АДРЕСА_2 зазначав - спільна сумісна власність осіб, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі: ОСОБА_1 .
9.                Зазначала, що після смерті ОСОБА_4 ставлення його доньок до неї змінилось. Останні повідомили, що вона може певний час жити у вказаному будинку, однак будь-яких прав на нього не має.
10.            Крім того, зазначала, що вона та ОСОБА_4 придбали та оформили на ім`я ОСОБА_4 два транспортних засоби: у 2010 році автомобіль 
Mercedes-benz S 600, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та у 2016 році автомобіль Mercedes-benz GL 550, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
11.            Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд: встановити факт її проживання однією сім`єю, як жінки та чоловіка, без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1998 року по 2020 рік; визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 домоволодіння, що складається з житлового будинку, загальною площею 
294 кв. м, житловою площею 63,3 кв. м, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного майна (житлового будинку та земельної ділянки), як на частку в спільній сумісній власності; визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 транспортні засоби, а саме автомобіль марки «Mercedes-benz» S 600, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Mercedes-benz» GL 550, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; визнати за нею право власності на 1/2 частину вищевказаних транспортних засобів, як на частку в спільній сумісній власності.
Стислий виклад позиції відповідачів
12.             ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечували проти позову, посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Крім того, посилались на недійсність доданого до позовної заяви паспорту позивачки, оскільки ОСОБА_1 у 1996 року після розірвання шлюбу змінила своє прізвище на ОСОБА_5 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
13.            Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 27 червня
2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
14.            Встановлено факт проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року до 18 липня 2020 року 
 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
15.            Визнано спільною сумісною власністю подружжя  ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 294 кв. м, житловою площею 63,3 кв. м, що складається з житлового будинку А, бані Б, каміну В, мощіння I, колодязь II.
16.            Визнано за  ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 294 кв. м, житловою площею 63,3 кв. м, що складається з житлового будинку А, бані Б, каміну В, мощіння I, колодязь II.
17.            Визнано спільною сумісною власністю подружжя  ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 транспортні засоби: автомобіль Mersedes-Benz GL550, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль 
Mersedes-Benz S600, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
18.            Визнано за  ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля
Mersedes-Benz GL550, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер 
НОМЕР_2 .
19.            Визнано за  ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля
Mersedes-Benz S600, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер 
НОМЕР_1 .
20.            У задоволенні іншої частини позовних вимог  ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
21.            Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані сторонами докази (копії документів, покази свідків) підтверджують факт спільного проживання  ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, спільного бюджету та наявності між ними взаємних прав та обов`язків, які притаманні подружжю. Звернуто увагу на те, що факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності Сімейним кодексом України та Цивільним кодексом України, отже факт підлягає встановленню лише щодо періоду з 01 січня 2004 року.
22.            Спірне майно, зокрема житловий будинок та два транспортних засоби, суд вважав таким, що набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за час спільного проживання, у зв`язку із чим, з огляду на положень статті 74 СК України, воно належить їм на праві спільної сумісної власності.
23.            Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання спільною сумісною власністю земельної ділянки, суд першої інстанції посилався на те, що відповідно до статті 57 СК України така земельна ділянка була особистою приватною власністю ОСОБА_4 , який набув право власності на неї в порядку приватизації.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
24.            Постановою Одеського апеляційного суду від 16 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 27 червня 
2022 року залишено без змін.
25.            Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на правильну юридичну кваліфікацію судом спірних правовідносин, встановлення усіх обставин справи, а також повне, всебічне дослідження та належну оцінку наявних у справі доказів.
Узагальнені доводи касаційної скарги
26.            26 червня 2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені яких діє адвокат Бороган В. В., через систему «Електронний суд» звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просять скасувати рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 27 червня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 травня 2023 року, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.   
27.       Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанції заявниці зазначають неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року
у справі № 6-148цс12, від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15,
у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 рокуу справі
№ 554/8023/15-ц, та у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року
у справі № 129/2115/15-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 11 грудня 2019 року у
справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від
12 грудня 2019 рокуу справі № 490/4949/17, від 24 січня 2020 року у справі
№ 490/10757/16-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 130/2319/17-ц,                           від 12 серпня 2021 року у справі № 438/1673/13-ц (пункт 1 частини другої              статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вказують, що суди не дослідили зібрані у справі докази та встановили обставини на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
28.            Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не урахували, що для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя необхідно також надати докази ведення спільного господарства, наявності у сторін бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.
29.            Особи, які подали касаційну скаргу, зосереджують увагу на тому, що частина допитаних в суді першої інстанції свідків є родичами або близькими людьми позивачки, а інша частина підтверджувала лише факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Вважають, що в матеріалах справи відсутні докази придбання спірного майна за спільні кошти позивачки та їх померлого батька. Крім того, посилаються на неналежне встановлення судами попередніх інстанцій обставин введення спірного будинку в експлуатацію.
30.            Зазначають, що позивачка не подавала до нотаріуса заяву про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя, а подавши у січні 2021 року заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину фактично визнала належність спірного майна особисто спадкодавцю.
31.            Додатково зауважують про недійсність паспорта позивачки, з огляду на те, що вона після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
32.            Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 516/234/20, витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені яких діє адвокат Бороган В. В., про зупинення дії рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 27 червня 2022 року до закінчення касаційного провадження.
33.            26 липня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
34.            24 липня 2023 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат 
Погорілий О. В., через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просила суд відмовити у її задоволенні.
35.            Відзив обґрунтований посиланням на те, що суди попередніх інстанцій правильно встановили фактичні обставини справи, надали належну правову оцінку доказам та дійшли законного висновку про наявність підстав для задоволення позову. Зосереджує увагу на тому, що сам ОСОБА_4 за життя визнавав факт проживання разом із нею однією сім`єю, що підтверджується його щорічними податковими деклараціями за 2017-2020 роки, фотознімками, придбанням спільного майна та показами свідків. При цьому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було достовірно відомо про характер відносин між нею та їх батьком, вони добре спілкувались за його життя, спільно святкували всі свята. Посилається на те, що подані заявницями письмові заяви у порядку статті 93 ЦПК України містять завідомо неправдиві свідчення, суперечать матеріалам справи та є штучним створенням доказів.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
36.             ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт Затока Білгород-Дністровського району Одеської області помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
37.            Згідно з повідомленням про початок виконання будівельних робіт, прийнятого Інспекцією ДАБК в Одеській області від 17 грудня 2012 року, замовник будівництва ОСОБА_4 повідомив про початок будівництва ним індивідуального двоповерхового житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по 
АДРЕСА_1 .
38.            02 квітня 2014 року Теплодарським МБТІ та РОН на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було виготовлено техпаспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 .
39.            Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 червня 2019 року, житловий будинок загальною площею 294 кв. м, житловою площею 63,3 кв. м, за адресою: 
АДРЕСА_1 , зареєстрований 13 червня 2019 року на праві приватної власності за ОСОБА_4 .
40.            З рішення Теплодарської міської ради Одеської області від 26 квітня 
2018 року №428/2-У11 та витягу з додатку до цього рішення слідує, що міська рада затвердила проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність гр. ОСОБА_8 та іншим (всього 22 громадянина) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Передано безоплатно у власність громадянам згідно з додатком земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 ; у витягу з додатку до даного рішення під № 5 зазначено                       ОСОБА_4 , адреса ділянки: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5111500000:01:001:0987, площа 0,1000 га.
41.            Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 травня 2018 року, за ОСОБА_4 
15 травня 2018 року зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 5111500000:01:001:0987, за адресою: АДРЕСА_1 .
42.            Відповідно до відповіді голови правління ЖБК «Вишневий сад-2006Т», ОСОБА_4 став асоційованим членом зазначеного ЖБК з 05 березня 
2008 року; у жовтні 2012 року був збудований житловий будинок по 
АДРЕСА_2 ; з листопада 2012 року ОСОБА_4 почав оплачувати за спожиті комунальні послуги (електроенергія, водопостачання та водовідведення, вивіз сміття).
43.            З наявних у матеріалах справи: розрахункової книжки по оплаті за послуги по утриманню будівель, прибудинкової території, енергопостачанню, водопостачанню та водовідведенню за адресою: 
АДРЕСА_1 , квитанцій до прибуткового касового ордеру за періоди 2008 року, 2012-2020 років, вбачається факт сплати ОСОБА_4 цільового внеску (06 березня 2008 року) та членських внесків, оплати послуг по утриманню прибудинкової території, енергопостачанню, водопостачанню та водовідведенню за вищевказаною адресою.
44.            Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 
НОМЕР_3 , а також повідомлення ТСЦ МВС №5146 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області від 10 листопада 2020 року, автомобіль Mersedes-Benz GL 550, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер 
НОМЕР_2 , зареєстрований 23 серпня 2016 року за ОСОБА_4 .
45.            Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , а також повідомленням ТСЦ МВС №5146 Регіонального сервісного центру 
ГСЦ МВС в Одеській області від 10 листопада 2020 року, автомобіль 
Mersedes-Benz S 600, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер 
НОМЕР_1 , зареєстрований 06 квітня 2010 року за ОСОБА_4 .
46.            У щорічних деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період 2016-2019 років, поданих ОСОБА_4 26 квітня 2017 року, 26 березня 2018 року, 22 березня                  2019 року, 26 травня 2020 року, останнім у розділі 2.2 «Інформація про членів сім`ї суб`єкта декларування, як особи, яка спільно проживає, але не перебуває у шлюбі» зазначено відомості про ОСОБА_1 .
47.            З наряду-замовлення на виконання послуг - збирання меблів 
від 16 червня 2018 року, видаткової накладної від 11 січня 2014 року на придбання сантехніки, замовлення товару покупцем від 03 лютого 2014 року (гідромасажна кабіна) та видаткової накладної на неї від 09 лютого 2014 року, видаткової накладної на плитку від 21 травня 2015 року, заявки на планову доставку товару від 08 грудня 2018 року та замовлення товару покупцем 
від 27 листопада 2018 року (меблі), а також квитанцій про їх оплату, замовлення товару покупцем від 19 квітня 2014 року та видаткової накладної від 09 лютого 2014 року (меблі), наряду-замовлення на монтаж меблів від 30 листопада 
2018 року, від 15 жовтня 2018 року, від 27 листопада 2018 року, від 12 серпня 2018 року, від 24 вересня 2018 року, квитанцій про оплату за придбання меблів, їх доставку, монтаж, вбачається факт замовлення та оплати ОСОБА_1 вищезазначених товарів за адресою: АДРЕСА_2 .
48.            Згідно з договором-замовленням від 20 липня 2020 року про оплату ОСОБА_2 послуг з оформлення організації проведення ритуалу з поховання померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , вартість послуг становила 52 430,00 грн. 
49.            З матеріалів спадкової справи №52/2020 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_4 звернулися: 16 жовтня 2020 року - його доньки 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; 12 січня 2021 року - ОСОБА_1 .
50.            З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому Теплодарської міської ради Одеської області від 19 жовтня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою:                                             АДРЕСА_1 , з 25 червня                           2019 року по 21 вересня 2020 року, знятий з реєстрації місця проживання в зв`язку зі смертю.
51.            У судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_9 та 
ОСОБА_10 пояснили суду, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 1996 року проживали разом як сім`я за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 виховував її сина ОСОБА_11 , а потім вони побудували будинок у « Вишневому саду » та переїхали туди жити. У зазначеній квартирі 
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали приблизно до 2015-2016 років.
52.            Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що познайомилася з позивачкою та ОСОБА_4 у 1998 році, з тих пір вони дружили; ОСОБА_4 мріяв побудувати будинок, який ОСОБА_1 та ОСОБА_4 побудували та потім переїхали в нього. Вони ніколи не сварилися, завжди жили дружно. ОСОБА_11 називав ОСОБА_14 батьком, а на 65-річчі ОСОБА_4 вони познайомилися з його дочками: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . В період поховання ОСОБА_4 . ОСОБА_1 перебувала у лікарні, на його поховання її привезла «швидка».
53.            Свідок ОСОБА_18 - син позивачки, в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що ОСОБА_4 вважав своїм батьком, з ним були добрі відносини, він допомагав йому зробити студію звукозапису. ОСОБА_4 мріяв побудувати будинок, спочатку був побудований маленький будинок, який був літньою кухнею і банею, батьки там жили близько трьох років, а потім з 2016-2017 років переїхали жити у великий будинок на цій же земельній ділянці, вони жили як чоловік та дружина, у них завжди були гарні відносини, він називав її по імені, а іншим представляв її як свою дружину. 
54.            Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в судовому засіданні підтвердили обставини, про які зазначив свідок ОСОБА_18 .
55.            Свідок ОСОБА_21 пояснив суду, що йому, як дизайнеру інтер`єрів, у 2013 року замовили проект кухні в будинку по АДРЕСА_2 , який затверджували разом ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Вони погоджували з ним також плитку й інші матеріали, ОСОБА_1 розраховувалася з ним за виконану роботу; він знав, що ОСОБА_23 чоловік ОСОБА_1 , оскільки живе у м. Теплодар.
56.            Свідок ОСОБА_25 пояснила суду, що вона є свахою позивачки: син ОСОБА_1 ОСОБА_11 та її донька ОСОБА_3 одружилися у 2005 році. Свідок зазначила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 жили як сім`я. ОСОБА_11 вважав ОСОБА_4 батьком,  ОСОБА_1 облаштовувала будинок, обирала будівельні матеріали, сантехніку, меблі; доглядала за ОСОБА_4 , оскільки у нього боліла спина. Вважає, що вони любили один одного і це було очевидно.
57.            На підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу позивачкою надані фотознімки, посвідчення, грамоти, подяки, паспорт громадянина СРСР для виїзду за кордон, військовий квиток              ОСОБА_4 , а також медичні висновки за результатами медичних обстежень ОСОБА_4 .
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
58.            Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.
59.            Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку та якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
60.            Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
61.            Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
62.            Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
63.            Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
64.            Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
65.            Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один
із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
66.            Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17
та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року
у справі № 372/504/17-ц.
67.            Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
68.            Положеннями статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
69.            На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
70.            З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
71.            У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
72.            Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
73.            Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. 
74.            Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду                  від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).
75.            Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, 
від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).
76.            Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, при вирішенні спору про поділ майна необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.
77.            Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду 
від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.
78.            Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі 
№ 643/6799/17).
79.                   Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
80.            Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
81.            Врахувавши наявні у матеріалах справи докази (письмові докази, покази свідків), які підтверджують факт тривалого спільного проживання                    ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, наявності спільного побуту, прав та обов`язків, які притаманні подружжю, а також факт визнання померлим ОСОБА_4 членом своєї сім`ї              ОСОБА_1 , зокрема як особи, з якою він спільно проживав без реєстрації шлюбу, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання однією сім`єю з                         ОСОБА_4 .
82.            Колегія суддів звертає увагу на те, що ні матеріали справи, ні доводи касаційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у зазначений судами період. Фактично касаційна скарга зводиться до незгоди заявниць з рішенням судів попередніх інстанцій про визнання спірного майна спільною сумісною власністю позивачки та ОСОБА_4 .
83.            Слід наголосити, що суди попередніх інстанцій належним чином встановили обставини справи, надали правову оцінку поданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшли обґрунтованого висновку про доведеність позивачкою зазначених вимог. Судами правильно враховано, що сторони у період набуття права власності ОСОБА_4 на спірне майно проживати разом, відносини, які існували між ними, мали ознаки, притаманні сім`ї, обоє з них позиціонували себе як сім`я, яка веде спільний побут та бюджет, більш того, померлий ОСОБА_4 у щорічних деклараціях про майновий стан офіційно визнавав ОСОБА_1 членом своєї сім`ї (особою, з якою спільно проживає без реєстрації шлюбу).
84.            Ураховуючи наявні у матеріалах справи докази ведення померлим ОСОБА_4 та ОСОБА_1 спільного господарства, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для висновку про поширення на заявлені житловий будинок і автомобілі презумпції спільності права власності подружжя та рівності часток кожного із них у ньому. Водночас відповідачі не надали належних та допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, зокрема придбання спірного майна за кошти, які належали особисто 
ОСОБА_4 .
85.            Доводи касаційної скарги щодо необґрунтованості оскаржених судових рішень в частині оцінки доказів є безпідставними, з огляду на те, що судами попередніх інстанцій надано належну правову оцінку усім наявним в матеріалах справи доказам у їх сукупності. 
86.            Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18). 
87.            З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно визначився із характером спірних правовідносин, їх правовою кваліфікацією та з урахуванням встановлених фактичних обставин і оцінки поданих сторонами доказів у їх сукупності дійшов загалом правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
88.            У частині вирішення позовних вимог, в задоволенні яких судами попередніх інстанцій було відмовлено, оскаржені судові рішення, з огляду на доводи касаційної скарги та положення статті 400 ЦПК України, не переглядаються в касаційному порядку.
89.            Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду України та Верховного Суду, на які посилалися заявниці у касаційній скарзі.
90.            Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
91.            Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.                Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені яких діє адвокат Бороган Валентин Володимирович, залишити без задоволення.
2.                Рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 27 червня 
2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                          Є. В. Синельников
 
                                                                                                                      О. М. Осіян
 
                                                                                                                      В. В. Шипович