Номер провадження: 22-ц/813/5248/23 
Справа № 1527/2-615/11
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

                        ПОСТАНОВА
Іменем України
03.07.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В., 
за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,
учасники справи:
стягувач – ОСОБА_1 ,
боржник – ОСОБА_2 ,
орган державної виконавчої служби – Другий Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , 
на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2023 року, 
за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягувач: ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.02.2013 року розірвано договір про взаємні зобов`язання від 08.04.2009 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 239700 гривень, суму державного мита у розмірі 239,70 гривень, витрати за інформаційне-технічне забезпечення у розмірі 120 гривень.
На виконання зазначеного рішення видано виконавчий лист від 12.02.2013 року у справі № 1527/2-615/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 240059,70 грн. Другим Суворовським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження.
Скаржник зазначає, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.11.2018 року у цивільній справі № 523/17876/17 за ОСОБА_1 визнано право власності на будівельні матеріали, з яких збудовано будинок та оздоблено квартири, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , пропорційно сплаченим грошовим коштам за договорами взаємних зобов`язань. На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 зареєструвала право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Скаржник вважає, що з моменту виконання рішення суду у справі № 523/17876/17 та реєстрації права власності за стягувачем на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у нього відсутній обов`язок щодо виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.02.2013 року.
Боржник просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист від 12.02.2013 року у справі № 1527/2-615/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 240059,70 грн. 
Суворовський районний суд м. Одеси ухвалою від 23 січня 2023 року заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа 12.02.2013 року у справі № 1527/2-615/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів, а також за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину нікчемним, - щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 240059,70 грн залишив без задоволення. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , просить скасувати ухвалу Суворовського районний суд м. Одеси від 23 січня 2023 року та постановити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задовольнити, посилаючись на порушенням судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що передання у власність стягувача квартири за адресою: АДРЕСА_1 та стягнення з відповідача коштів сплачених за договором про взаємні зобов`язання від 08.04.2019 року має ознаки подвійного стягнення. Скаржник посилається на те, що у справах № 1527/2-615/11 та № 523/17876/17, в яких предметами позову є відповідно відшкодування збитків у грошовій формі та передання майна, відмінними є лише способи захисту порушеного права, водночас зміст порушеного права та підстави позову є однаковими, тому виконання одного з вказаних рішень матиме наслідком повне відновлення порушених прав стягувача. Також скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині зазначення способу захисту порушеного права скаржника – оскарження рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.11.2018 року, та зазначає, що подання заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню викликано не ухваленням зазначеного рішення, а фактичним його виконанням. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.03.2023 року роз`яснювалося стягувачу право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги ОСОБА_1 отримала, шляхом направлення на поштову адресу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Процедура реєстрації в ЄСІТС (реєстрація Електронного кабінету, реєстрація офіційної електронної адреси) передбачає проходження запропонованої засобами  Електронного кабінету процедури реєстрації з використанням кваліфікованого  електронного підпису, та внесенням контактних даних особи, зокрема адреси електронної пошти, номера телефону (в тому числі мобільного), зазначенням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику (пункт 9 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи).
Другий Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстрований у підсистемі «Електронний кабінет» за допомогою своєї офіційної електронної адреси.
Згідно з пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС, особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Другий Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримав 25.04.2023 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
Педставник скаржника ухвалу про відкриття провадження отримав 27.03.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
В судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
ОСОБА_2 повідомлений у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та ч. 5 ст. 130 ЦПК України.
Представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, судову повістку-повідомлення отримав 29.05.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
ОСОБА_1 повідомлена у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення на поштову адресу повістки-повідомлення, проте конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Другий Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судову повістку отримав 24.05.2023 року в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що наявність рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.11.2018 року у цивільній справі № 523/17876/17 не є доказом виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.02.2013 року у цивільній справі №1527/2-615/11. Доказів виконання рішення щодо стягнення коштів на користь стягувача боржник не надав. Окрім того, якщо боржник вважає, що завдяки рішенню Суворовського районного суду м. Одеси від 20.11.2018 року у цивільній справі № 523/17876/17 стягувач ОСОБА_1 фактично отримує подвійну винагороду, а він подвійне стягнення, то він мав можливість оскаржити останнє рішення суду, або оскаржити реєстрацію права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру. Тому суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа від 12.02.2013 року у справі № 1527/2-615/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 240059,70 грн. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону.
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.02.2013 року розірвано договір про взаємні зобов`язання від 08.04.2009 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 239700 (двісті тридцять дев`ять тисяч сімсот) гривень, державне мито у розмірі 239,70 грн, витрати за інформаційне-технічне забезпечення у розмірі 120 грн, а всього 240059,70 грн.
20 травня 2013 року Суворовським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист по вказаному рішенню у справі № 1527/2-615/11, який 16.01.2020 року виконавчою службою повернуто на підставі ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», про що свідчить відмітка державного виконавця у виконавчому листі.
Постановою старшого державного виконавця Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29.01.2020 року відкрито виконавче провадження № 61076805 з примусового виконання виконавчого листа № 1527/2-615/11, виданого 20.05.2013 року Суворовським районним судом м. Одеси. 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.11.2018 року у цивільній справі № 523/17876/17 за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_1 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 ,   ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 до ОСОБА_2 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , треті особи: Одеська міська рада, виконавчий комітет Одеської міської ради, про визнання права власності, - за громадянами, у тому числі ОСОБА_1 визнано право власності на будівельні матеріали, з яких збудовано будинок та оздоблено квартири, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , пропорційно сплаченим грошовим коштам за договорами взаємних зобов`язань.
Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_2 посилається на те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.11.2018 року у цивільній справі № 523/17876/17 за громадянами, у тому числі ОСОБА_1 , визнано право власності на будівельні матеріали, з яких збудовано будинок та оздоблено квартири, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , пропорційно сплаченим грошовим коштам за договорами взаємних зобов`язань. ОСОБА_2 вважає, що з моменту виконання рішення суду у справі № 523/17876/17 та реєстрації права власності за ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 у нього відсутній обов`язок щодо виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.02.2013 року
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дата формування 07.03.2019 року, державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації 01.03.2019 року зареєстровано право власності на 28/1000 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , підстава виникнення права власності: довідка серія та номер 139877, видана 01.02.2019 року, видавник ТОВ «Пром-Строй ЛТД», технічний паспорт б/н, виданий 01.02.2019 року, видавник ТОВ «Пром-Строй ЛТД», рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.11.21018 року у справі № 523/17876/17; вид власності спільна часткова.
Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.11.2018 року у цивільній справі № 523/17876/17 не є доказом виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.02.2013 року у цивільній справі № 1527/2-615/11. Доказів виконання рішення щодо стягнення коштів на користь стягувача боржник не надав.
Суворовський районний суд м. Одеси правильно посилався й на те, якщо боржник вважає, що завдяки рішенню Суворовського районного суду м. Одеси від 20.11.2018 року у цивільній справі № 523/17876/17 стягувач ОСОБА_1 фактично отримує подвійну винагороду, а він повійне стягнення, то боржник має можливість оскаржити останнє рішення суду.
       Посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 756/10266/15-ц не заслуговують на увагу, оскільки у вказаній постанові Верховний Суд виходив з того, що «внаслідок завершення позасудового врегулювання спору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 30 січня 2008 року припинилися в цілому, в тому числі в непогашеній за рахунок іпотечного майна частині, і ТОВ «ФК «Фонд гарантування інвестицій» не може вимагати виконання боржником основного зобов`язання після звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому договір іпотеки від 30 січня 2008 року не містить умови про погодження сторонами у встановленій формі застереження щодо відступу від положень статті 36 Закону України «Про іпотеку».
Отже у вказаній справі Верховним судом викладені висновки щодо застосування норм Закону України «Про іпотеку».
Згідно  із ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів не вбачає  підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.
Керуючись,  ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд  у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , залишити без задоволення. 
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 10 липня 2023 року.

Головуючий                                                                                     В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов 

В.В. Кострицький