ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
08 серпня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/10848/21	
(суддя Семененко М.О., м. Запоріжжя)
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Шальєвої В.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною  скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року у справі №280/10848/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити дії,-

                                                                  ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 05 листопада 2021 року звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області згідно з яким, з урахуванням уточнень просить суд:
- визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) винесені відповідачем: №Ф-52479-56У від 26.11.2020 на суму 25473,25 грн; №Ф-52479-56У від 24.03.2021 на суму 2200 грн; №Ф-52479-56У від 20.05.2021 на суму 6954,72 грн, №Ф-52479-56 від 26.11.2020 на суму 25473,25 грн; №Ф-52479-56 від 24.03.2021 на суму 27 673,25 грн; №Ф-52479-56 від 20.05.2021 на суму 34 627,97 грн, відносно позивача;
- зобов`язати відповідача виключити з інформаційної системи органу доходів і зборів суми єдиного соціального внеску нарахованих (обчислених) у вимогах про сплату боргу (недоїмки) №Ф-52479-56У від 26.11.2020; №Ф-52479-56У від 24.03.2021; № Ф-52479-56У від 20.05.2021; № Ф-52479-56 від 26.11.2020 на суму 25473,25 грн; № Ф-52479-56 від 24.03.2021 на суму 27673,25 грн; №Ф-52479-56 від 20.05.2021 на суму 34 627,97 грн, відносно позивача та закрити інтегровану картку платника Єдиного внеску, відкриту щодо позивача. визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4760-50-У від 12 листопада 2020 року.
Позов обґрунтовано тим, що позивач з 01.01.2021 року підприємницьку діяльність не здійснює про що ним подавалася відповідна заява про припинення реєстрації підприємницької діяльності. Також, позивач зазначає про те, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань записів відносно позивача не знайдено, тобто не існує засвідченого державою факту набуття позивачем статусу підприємця, а тому відповідач не мав законних підстав для формування оскаржуваних вимог щодо сплати єдиного соціального внеску.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року позов задоволено частково.
Суд, визнав протиправними та скасував вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-52479-56 від 26 листопада 2020 року та №Ф-52479-56У від 26 листопада 2020 року, складені Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.
Визнав протиправними та скасував вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-52479-56 від 24 березня 2021 року та №Ф-52479-56У від 24 березня 2021 року, складені Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.
Визнат протиправною та скасував вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-52479-56 від 20 травня 2021 року, складену Головним управлінням ДПС у Запорізькій області, в частині визначення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 27 673,25 грн (двадцять сім тисяч шістсот сімдесят три гривні 25 коп.).
Зобов`язав Головне управління ДПС у Запорізькій області здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 шляхом виключення нарахованих сум недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що сплачується фізичними особами-підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами які провадять незалежну професійну діяльність, в розмірі 27673,25 грн (двадцять сім тисяч шістсот сімдесят три гривні 25 коп.). В іншій частині позовних вимог відмовив.
Рішення суду мотивовано тим, що оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) є протиправними та підлягають скасуванню в частині нарахованої недоїмки з єдиного внеску, оскільки  позивач у період, за який контролюючим органом нараховано недоїмку з єдиного внеску згідно з оскаржуваними вимогами, згідно з правовою позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №260/81/19 не мав статусу фізичної особи-підприємця. Самостійне визначення контролюючим органом форми діяльності позивача як особи, яка займається підприємницькою діяльністю, а також нарахування на цій підставі єдиного внеску, є протиправним.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що станом на сьогоднішній день позивач перебуває на обліку у Головного управління ДПС у Запорізькій області як фізична особа-підприємець та є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а тому суд першої інстанції безпідставно скасував оскаржувані вимоги в частині визначення позивачу нарахованої недоїмки з єдиного внеску. Той факт, що позивач не втратив статус фізичної особи-підприємця підтверджено і інформацією наданою виконавчим комітетом Мелітопольської міськради у листі від 07.02.2020 року, наданої на запит Головного управління ДПС у Запорізькій області.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ГУ ДФС у Запорізькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-52479-56 від 20.11.2018, відповідно до якої станом на 31.10.2018 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 15819,54 грн (а.с.105).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-52479-56 від 20.11.2018 оскаржена позивачем в судовому порядку.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.10.2019 у справі №280/3531/19, яке набрало законної сили 21.12.2019, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-52479-56 від 20.11.2018 року (а.с.26-28).
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-52479-56 від 26.11.2020, відповідно до якої станом на 31.10.2020 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 25473,25 грн (а.с.106).
До суми боргу увійшла заборгованість згідно з вимогою № Ф-52479-56 від 20.11.2018, а також поточні нарахування єдиного внеску (з урахуванням часткового погашення заборгованості) наростаючим підсумком:
- зі строком сплати до 21.01.2019 в сумі 2 457,18 грн (IV квартал 2018 року);
- зі строком сплати до 19.04.2019 в сумі 2 754,18 грн (І квартал 2019 року);
- зі строком сплати до 19.07.2019 в сумі 2 754,18 грн (ІІ квартал 2019 року);
- зі строком сплати до 21.10.2019 в сумі 2 754,18 грн (ІІІ квартал 2019 року);
- зі строком сплати до 20.01.2020 в сумі 2 754,18 грн (IV квартал 2019 року);
- зі строком сплати до 21.04.2020 в сумі 2 078,12 грн (І квартал 2020 року);
- зі строком сплати до 20.07.2020 в сумі 1 039,06 грн ( ІІ квартал 2020 року);
- за строком сплати до 19.10.2020 в сумі 3 178,12 грн ( ІІІ квартал 2020 року).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-52479-56 від 26.11.2020 надіслана позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, поштове відправлення повернулось до контролюючого органу без вручення.
Також, контролюючим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-52479-56 від 24.03.2021, відповідно до якої станом на 28.02.2021 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 27673,25 грн (а.с.108).
До суми боргу увійшла заборгованість згідно з вимогами №Ф-52479-56 від 20.11.2018 та №Ф-52479-56 від 26.11.2020, а також поточні нарахування єдиного внеску зі строком сплати до 19.01.2021 в сумі 2200 грн (IV квартал 2020 року) наростаючим підсумком.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-52479-56 від 24.03.2021 надіслана позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, поштове відправлення повернуто до контролюючого органу без вручення.
Крім того, контролюючим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-52479-56 від 20.05.2021, відповідно до якої станом на 30.04.2021 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 34627,97 грн, у тому числі: недоїмка – 27673,25 грн, штрафи – 1689,60 грн., та пеня – 5 265,12 грн (а.с.107).
До суми боргу увійшла заборгованість згідно з вимогами №Ф-52479-56 від 20.11.2018 та №Ф-52479-56 від 26.11.2020, №Ф-52479-56 від 24.03.2021 наростаючим підсумком, а також сума штрафу та пені згідно з рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 22.03.2021 №37742411 на загальну суму 6954,72 грн.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-52479-56 від 20.05.2021 надіслана позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, поштове відправлення повернуто до контролюючого органу без вручення.
Крім того, судом встановлено, що у відповідності до вимог Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №449 від 25.04.2015, узгоджені вимоги про сплату боргу (недоїмки) (з літерою «У») №Ф-52479-56У від 26.11.2020 на суму заборгованості 25475,25 грн (а.с.17), №Ф-52479-56У від 24.03.2021 на суму заборгованості 2200 грн (а.с.18); №Ф-52479-56У від 20.05.2021 на суму заборгованості 6954,72 грн (штрафи – 1689,60 грн та пеня – 5265,12 грн) (а.с.19) направлені відповідачем до органів державної виконавчої служби для примусового виконання.
Законність та обґрунтованість вищезазначених вимог є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон № 2464-VI).
Відповідно до статті 1 Закону №2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 1 статті 4 Закону №№ 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є: роботодавці; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності; члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах; особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зовнішніх зносин, уповноважений орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, - за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника.
Пунктом п`ятим частини першої цієї статті до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або осіб, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Платниками єдиного внеску є роботодавці та особи, які забезпечують себе працею самостійно (у т.ч. фізичні особи - підприємці).
В силу вимог статті 4 Закону №2464-VI роботодавців та фізичних осіб - підприємців визначено окремими платниками єдиного внеску.
В силу вимог Закону №2464-VI за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець; фізична особа - підприємець сплачує єдиний внесок самостійно.
Зазначені механізми передбачені з метою участі усіх без винятку працюючих осіб (у тому числі, і тих, що забезпечують себе працею самостійно) у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року прийнятої у справі № 440/2149/19 зробив висновок про те, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.           Як вбачається, з матеріалів справи, позивач з 04.12.2019 року працює в КНП «Мелітопольський міський пологовий будинок» ММР ЗО на посаді лікаря-анестезіолога (а.с.34).
Згідно з довідкою КНП «Мелітопольський міський пологовий будинок» ММР ЗО від 03.11.2021 року №61-ВК підтверджено, що ОСОБА_1 з 04.12.2019 року і по теперішній час працює на посаді лікаря-анестезіолога зазначеного медичного закладу (а.с.23).
З викладеного вбачається, що позивач з 04.12.2019 року по 03.11.2021 року (дата видачі довідки) перебував у трудових відносинах з КНП «Мелітопольський міський пологовий будинок» ММР ЗО, та, як наслідок, у роботодавця за вказаний період виник обов`язок щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суми нарахованої позивачу до виплати заробітної плати за видами виплат, та сплачували його (єдиний внесок) за позивача у встановленому законом порядку, в розмірі, не меншому мінімального страхового внеску за місяць.
Враховуючи те, що у спірний період позивач був застрахованою особою і платником єдиного внеску за нього був роботодавець, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нарахування позивачу заборгованості зі сплати ЄСВ за вказані періоди є протиправним, як наслідок оскаржувані позивачем вимоги в частині такого нарахування є протиправними та підлягали скасуванню.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує і те, що відповідачем до суду не надано будь-яких доказів, що позивачем отримувався дохід у спірний період від здійснення підприємницької діяльності.
На підставі зазначеного, враховуючи те, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області – залишити без задоволення, а  рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року у справі №280/10848/21 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                    Повне судове рішення складено 08 серпня 2023 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва