ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2105/22  Номер провадження 22-ц/814/3119/23	Головуючий у 1-й інстанції Дністрян О.М.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача         Дряниці Ю.В.,
суддів:                 Прядкіної О.В., Обідіної О.І.,
секретаря                Чемерис А.К.,
за участі          ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу  за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 січня 2023 року за позовом  ОСОБА_1 до АТ «Полтаваобленерго» про визнання незаконними та припинення дій,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом. Вказував, що він є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 , до якого здійснюється електропостачання Миргородською філією акціонерного товариства «Полтаваобленерго». 15 серпня 2022 року АТ «Полтаваобленерго» здійснило відключення від електропостачання належного йому будинку. Зазначав, що в телефонному режимі працівники Миргородської об`єднаної філії АТ «Полтаваобленерго» повідомили, що відключення від мережі електропостачання відбулось по причині несплати ним боргу у розмірі 26839,44 грн. та запропонували сплатити цю заборгованість у позасудовому порядку. 19 серпня 2022 року ним отримано поштове відправлення із претензією Миргородської об`єднаної філії АТ «Полтаваобленерго» №1/2022 на суму 26 839, 44 грн. 22 серпня 2022 року відповідачем було його повідомлено, що після сплати ним боргу буде поновлене електропостачання до належного йому будинку та надано проект договору №570936 про надання додаткових послуг, а також проекти Акту здачі-приймання послуг і Кошторис, що є Додатком №1 до договору №570936, він підпису у яких він відмовився. Станом на теперішній час електропостачання до його домоволодіння не поновлено. Відповідач продовжує наполягати на сплаті ним боргу на підставі акту про порушення від 20 березня 2019 року, що порушує законні права та інтереси позивача, оскільки факт наявності заборгованості ним не визнається. Вважає, що відповідач відключивши його домоволодіння від електропостачання, намагається у незаконний спосіб примусити його сплатити неіснуючий борг у позасудовому порядку. Просив суд визнати незаконними та припинити дії АТ «Полтаваобленерго» по стягненню з нього в позасудовому порядку заборгованості на підставі акту про порушення від 20 березня 2019 року, на підставі якого АТ «Полтаваобленерго» виготовило претензію №1/2022 на суму 26 839, 44 грн. із вимогою до ОСОБА_1 про сплату заборгованості АТ «Полтаваобленерго» 

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 січня 2023 року у задоволенні позову  ОСОБА_1  відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку ОСОБА_1 , який посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вважає доведеною ту обставину, що відключення його від електропостачання відбулося саме через нарахування заборгованості, що у період воєнного стану не допускається. Також вважає, що припинення електропостачання відбулося без попередження і без законних підстав. 

       Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до залишення апеляційної скарги без задоволення з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проживає та є співвласником домоволодіння за адресою: 
АДРЕСА_1 до вказаного домоволодіння здійснюється Миргородською філією Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» (договір про користування електричною енергією № 40151 від 23 серпня 2011 року. 
20 березня 2019 року працівниками Миргородської філії ПАТ «Полтаваобленерго» за участю споживача ОСОБА_1 складено Акт про порушення № 000000256, згідно якого перевіркою встановлено, що споживач при користуванні електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 , порушив п.5.5.5 ПРРЕЕ - шляхом самовільного підключення електропроводки до електричної мережі енергопостачальника з порушенням схеми обліку відкритою електропроводкою на вводі в будівлю поза електролічильником; накид проводів на ввід, улаштування відгалудження від вводу в об`єкт споживача на окрему розетку; накид виконано по одній фазі; спожита таким чином електроенергія лічильником не обраховувалася; порушення виявлено під час контрольних замірів; споживачу порушення продемонстровано.
Згідно протоколу засідання комісії з розгляду Актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ) побутовим споживачем Миргородської філії ПАТ «Полтаваобленерго» № 458 від 19 квітня 2019 року у присутності ОСОБА_1 , яка розглянула Акт про порушення ПРРЕЕ № 000000256 від 20 березня 2019 року, та прийнято рішення провести нарахування обсягу та вартості не облікованої електроенергії на суму 26 839,44 грн.
19 квітня 2019 року, 04 червня 2019 року, 23 січня 2020 року, 26 червня 2020 року, 18 серпня 2020 року, 30 року 2022 року Миргородською філією АТ «Полтаваобленерго» видані вимоги та претензії на ім`я ОСОБА_1 щодо оплати заборгованості на суму 26 839,44 грн.
13 липня 2022 року Миргородською об`єднаною філією АТ «Полтаваобленерго» на ім`я ОСОБА_1 видано попередження при припинення надання послуги з розподілу електричної енергії з 8.00 год 26 липня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , за недопуск до засобу обліку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в межах позасудового стягнення із позивача заборгованості, не вчинив будь-яких дій , які порушують права позивача, що зумовлює відсутність спору, та виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що відповідач, шляхом відключення його від електропостачання намагається спонукати його до сплати у позасудовому порядку нарахованої заборгованості на підставі Акту про порушення № 000000256 від 20 березня 2019 року. 
Разом з тим, вказані доводи скаржника не знайшли свого підтвердження, оскільки як вбачається із матеріалів відключення домоволодіння ОСОБА_1 від електропостачання відбулося з іншої підстави - попередження від 13 липня 2022 року № 1190212410 у зв`язку із недопуском уповноваженої особи АТ «Полтаваобленерго» до засобу обліку. 
Натомість, позивач не заявляє будь-яких вимог щодо визнання незаконним факту припинення послуг з розподілу електричної енергії з підстав недопуску уповноваженої особи АТ «Полтаваобленерго» до засобу обліку, а тому доводи апеляційної скарги щодо безпідставності та неналежного повідомлення його про відключення не можуть бути розглянуті у межах даного провадження, оскільки вирішення вказаного питання не входить до предмету позову, визначеного позивачем. 
Суд звертає увагу позивача на те, що за змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Отже, кожна особа має право в порядку, встановленому процесуальним законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи, інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, що визначений законом або договором, а якщо закон або договір ефективного способу захисту не визначають - суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
У справі Європейський суд з прав людини «Белеш та інші проти Чеської Республіки» вказав, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав та обов`язків.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Якщо право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц, провадження № 14-651цс18).
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, суд не має права виходити за межі заявлених позовних вимог та застосувати інший спосіб захисту, не заявлений позивачем.
Так, апеляційний суд зауважує, що матеріалами справи підтверджено, що у ході позасудового стягнення заборгованості, нарахованої на підставі Акту про порушення № 000000256 від 20 березня 2019 року АТ «Полтаваобленерго», ОСОБА_1 були направлені претензії, які є інформаційним повідомленням та за своєю правовою природою не несуть юридичних наслідків, а лише містять інформацію про нараховану заборгованість та пропозицію її сплати, що жодним чином не порушує права позивача. 
Інших заходів стягнення заборгованості у позасудовому порядку - у ході судового розгляду не виявлено, а тому суд не вбачає підстав для висновку, що діями позивача були обмежені будь-які права чи свободи відповідача, а відтак погоджується із висновком місцевого суду про відсутність спору, який може бути вирішений у судовому порядку. 
Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування колегією суддів не встановлено. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач                                                                      Ю. В. Дряниця

Судді:                                                                                            О. В. Прядкіна

                                                                                                          О. І. Обідіна