ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

02 серпня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/2003/23
Головуючий у першій інстанції - Маринченко О. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/951/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Мамонової О.Є.,
суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,  
із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2023 року (проголошено о 11:35, повний текст рішення складений 18.05.2023) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування моральної шкоди,-
                                             
                                           В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (далі по тексту - ТДВ «СК «Кредо»), в якому просив стягнути:
- з ТДВ «СК «Кредо»  60 000,00 грн у відшкодування завданої моральної шкоди;
- з ОСОБА_2 440 000,00 грн у відшкодування завданої моральної шкоди.
Позов обґрунтовував тим, що 09.10.2020 у м. Чернігові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_2 , який, керуючи транспортним засобом марки RENAULT, модель MEGANE SCENIC, д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода (сина позивача) - ОСОБА_3 , який від отриманих тяжких тілесних ушкоджень помер.
Вироком Чернігівського апеляційного суду від 15.07.2022 ОСОБА_2 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 роки.
Зазначав, що такими діями відповідача, йому, як батьку, була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях, які він пережив у зв`язку з втратою сина, нервових переживаннях, стривоженості, емоційних спалахах, неврозах.
Зазначав, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «СК «Кредо», проте заява про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, залишена без задоволення,  будь-якої виплати позивачем не отримані.
Посилаючись на норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 23, 1168, 1194 ЦК України, та оцінивши моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн, просив стягнути її з відповідачів у примусовому порядку.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТДВ «СК «Кредо» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ТДВ «СК «Кредо» на користь ОСОБА_1 30 000,00 грн моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 170 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ТДВ «СК «Кредо» на користь держави по 1 000,00 грн судового збору з кожного. 

В апеляційній скарзі Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позовних вимог до ТДВ «СК «Кредо» про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом проігноровано вимогу п.36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та порушено частину 2 ст. 1193 ЦК України, оскільки, залишено поза увагою  факт перебування потерпілого ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди у стані алкогольного сп`яніння, що є беззаперечним доказом його грубої необережності та підставою для зменшення розміру відшкодування страховою компанією.
Ураховуючи, що мати потерпілого - ОСОБА_4 зверталась до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування та беручи до уваги, що у провадженні Деснянського районного суду м. Чернігова перебуває справа за її позовом до страхової компанії та ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, суд повинен був стягнути на користь ОСОБА_1 15 000,00 грн, тобто половину від 30 000,00 грн, що відповідало б положенням ч. 2 ст. 1193 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що вина ОСОБА_2 встановлена вироком суду, який набрав законної сили.
Позивач зазначає, що перебування потерпілого в стані середнього ступеня алкогольного сп`яніння не знаходилось у причинно-наслідковому зв`язку з причиною ДТП, будь-яких порушень ОСОБА_3 Правил дорожнього руху судами не встановлено.
Доводи страхової компанії про те, що позивачем не доведений факт відсутності інших осіб, які також мають право на страхове відшкодування, що позбавляє страховика остаточно нарахувати суму страхового відшкодування, спростовується матеріалами даної справи.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди сторонами не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Кредо» про відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем до страхової компанії позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки, він має законне право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю сина, проте, в меншому розмірі, ніж він заявляв.
З таким висновком районного суду погоджується і апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи, доказах, наданих суду першої інстанції та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом установлено, що 09.10.2020 близько 02:01 автомобіль марки «RENAULT», модель «MEGANE SCENIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , рухаючись по вул. Рокосовського у м. Чернігові, на ділянці дороги з одностороннім рухом, яка має три смуги для руху в одному напрямку, поряд з будинком № 42-а, внаслідок перевищення водієм дозволеної у населених пунктах швидкості руху транспортних засобів, порушивши вимогу, яка зобов`язує водіїв триматися правого краю проїзної частини, проявивши неуважність, не врахувавши дорожню обстановку, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, ОСОБА_2 не зменшив швидкість та не зупинив транспортний засіб, не надавши дорогу пішоходу ОСОБА_3 , у зв`язку з чим здійснив на нього наїзд.
У результаті дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, синців, саден, ран голови, крововиливів у шкірно-м`язевий лоскут голови, лінійного перелому кісток склепіння та основи черепа, переломів кісток носа, осередків забоїв мозку, закритої травми грудної клітини, крововиливів в тканини середостіння, забоїв легень, перелому ребра, перелому лівої малогомілкової кістки, які згідно з висновками судово-медичної експертизи № 940 від 14.12.2020 та комплексної судово-медичної інженерно-транспортної експертизи № 28 від 17.02.2021 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, причиною смерті ОСОБА_3 є внутрішньочерепна травма з переломом кісток черепа (а. с. 11-12, 13).
Згідно з висновками зазначених вище судово-медичної та інженерно-транспортної експертиз отримані тілесні ушкодження потерпілим знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті останнього.
У матеріалах кримінального провадження є дані про те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 був тверезий, а при лабораторному дослідженні крові та сечі, взятих у потерпілого ОСОБА_3 , виявлено етанол в концентрації: в крові - 1.83 г/л, в сечі - 2,39 г/л, що може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння (а. с. 84, 85).
Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.01.2022 ОСОБА_2   визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2  ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України  звільнено ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку у 3  роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 залишено без розгляду (а. с. 24-29).
Вироком Чернігівського апеляційного суду від 15.07.2022 вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.01.2022 в частині призначеного покарання скасовано, ухвалено новий, яким ОСОБА_2   визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. В іншій частині вирок суду залишено без змін (а. с. 17-23).
Постановою Верховного Суду від 14.12.2022 вирок Чернігівського апеляційного суду від 15.07.2022 відносно ОСОБА_2 залишено без змін.
Із полісу № 200978067 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що на час дорожньо - транспортної пригоди - 09.10.2020, транспортний засіб «RENAULT», модель «MEGANE SCENIC», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , був забезпечений у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (а. с. 14).
ОСОБА_1 і ОСОБА_4 є батьками потерпілого ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 10).
Відповідно до інформації Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 31.03.2023 № 1035/695-10-23-22.23/22.23 актові записи про шлюб, розірвання шлюбу, народження дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в архіві відділу відсутні (а. с. 70).
14.07.2021 ОСОБА_4 звернулась до ТДВ «СК «Кредо» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку, внаслідок якого загинув ОСОБА_3 (а. с. 15).
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.05.2023, яке залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 02.08.2023,   позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 30 000,00 грн та 60 000,00 грн у відшкодування витрат на поховання.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки 140 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди та 30 635,00 грн у відшкодування витрат на поховання.
У задоволенні решти вимог відмовлено.

Згідно з ч. 2 статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства  є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Згідно із пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.
Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20).
Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).
У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.
Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.
Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. 
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності (правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14).

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу володільцем джерела підвищеної небезпеки завдана моральна шкода у зв`язку зі смертю його сина внаслідок ДТП, що сталася 09.10.2020. Відповідачем ТДВ «СК «Кредо» не доведено, що ДТП трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за встановлених судом обставин не виключається.
Як зазначалось вище, пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Цей розмір страхового відшкодування є мінімальним.
Вказані норми є імперативними та відповідають меті інститут страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які є джерелом підвищеної небезпеки.
Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 445/370/19 (провадження № 61-10504св20).
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, наведених вище мотивів, норм чинного законодавства та правових висновків Верховного Суду, розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, яке позивач має право отримати від відповідача по даному страховому випадку, становить і не може бути меншим 30 000 грн ((12 х 5 000 грн (розмір мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку)/ 2 особи (батько та мати потерпілого).
Таким чином, суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про наявність правових підстав для виплати відповідачем позивачу страхового відшкодування за моральну шкоду, заподіяну смертю його сина внаслідок вказаної ДТП, в повній мірі врахував наведені вище норми закону та обставини справи, та правильно визначив розмір страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача ТДВ «СК «Кредо» на користь Овчара ВА.

Посилання заявника на постанову ВС від 10.04.2020 у справі № 532/1374/18 є безпідставними, оскільки обставини у вказаній справі не є тотожними обставинам у справі, що наразі переглядається.
Так у справі № 532/1374/18  пішохід, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, своїми діями створив небезпеку, яка унеможливила відвернення негативних наслідків, що підтверджено результатами експертних досліджень, тобто встановлено наявність його вини. Відсутність у водія технічної можливості уникнути ДТП визнано непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію або передбачив проте не міг її відвернути. У справі, що наразі переглядається, вироком суду, який набрав законної сили, встановлена вина водія ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_3 , суди встановили, що саме ОСОБА_2 умисно та свідомо грубо порушив Правила дорожнього руху і в межах міста перевищив швидкість руху керованого ним автомобіля, що фактично не залишило шансів на життя для пішохода ОСОБА_3 .
Доводи апеляційної скарги про ігнорування судом вимоги п.36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не заслуговують на увагу, оскільки ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , а не внаслідок сукупних винних дій його та потерпілого. Сам факт перебування потерпілого ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди у стані алкогольного сп`яніння не свідчить про наявність його вини в ДТП за відсутності належних та допустимих доказів. 
Отже, беручи до уваги, що відповідач не довів своїх заперечень проти позову та доводів щодо незаконності рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.
На підставі вищевикладеного, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2023 року підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                                      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» - залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 07.08.2023.

Головуюча                                                                        О.Є. Мамонова

Судді:                                                                                Н.В. Висоцька

                                                                                          О.І. Онищенко