ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6429/23 Справа № 214/20/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 214/20/23
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання Гладиш К.І.
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідачАкціонерне товариство «Універсал Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2023 року, яке ухвалено суддею Ковтун Н.Г. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, 

УСТАНОВИВ:

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 16 червня 2018 року між АТ «Універсал Банк», в рамках проекту монобанк, та ним було укладено договір про надання банківських послуг, який представляє собою анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. 
На підставі вказаного договору було відкрито рахунок № НОМЕР_1 у банку відповідача. 
На вказаний картковий рахунок було встановлено кредитний ліміт 200 000 грн. 
Позивач отримав від відповідача виписку про рух коштів станом на 14 вересня 2022 року по рахунку № НОМЕР_1 , з якої вбачається, що станом на 14 вересня 2022 року заборгованість складає 88 073,88 грн. 
З такою інформацією та відповідно протиправними діями банку щодо нарахування невірної заборгованості позивач не погоджується. 
Як вбачається з виписки по картковому рахунку, за період користування коштами, а саме з 17 лютого 2019 року по 01 вересня 2022 року позивачем було внесено коштів на картку в розмірі 303 644,39 грн., крім того за період з 17 лютого 2019 року по 01 вересня 2022 року позивачу були нараховані відсотки за користування кредитом на загальну суму 77 678,64 грн., однак, позивач вважає, що нарахування відсотків є безпідставними. 
Як вказує позивач, в анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг зазначено, що позивач просить відкрити на його поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму вказану в додатку, відповідно до умов договору. Однак позивач не погоджував нарахування процентів, сплати комісій, неустойки та інших платежів. Позивач не підписував Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи. За відсутністю такого доказу, не може бути достатньою підставою для покладання на позичальника обов`язків, які передбачені цими документами, в тому рахунку і нарахування процентів та інших платежів. У анкеті-заяві позичальника нарахування процентів, пені та комісій не зазначено, не містить вона і строку повернення кредиту (користування ним). Оскільки відсутні достатні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору (у формі сплати процентів, комісії), а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, банк має можливість вимагати лише фактичну отриману та не повернуту суму кредиту. Оскільки, витяг з Умов та правил обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифи, Паспорт споживчого кредиту «Картка монобанк», які представлені позивачем в даній справі, не містить підпису позивача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. 
Отже позивач вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитом та неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
З проведеного позивачем розрахунку між отриманими коштами та повернутими коштами різниця складає (382709 грн.- 77678,64 грн.) -77678,64 грн. = 1385,97 грн. При цьому, 77 678,64 грн. сума безпідставно нарахованих відсотків. Отже, залишок боргу складає 1 385,97 грн. 
Враховуючи наведене вище позивач просив суд визнати за АТ «Універсал Банк» право на стягнення з нього заборгованості по договору про надання банківських послуг укладеному у формі анкети-заяви до договору про надання банківських послуг від 16 червня 2018 року на суму боргу в розмірі 1 385,97 грн. В решті викладені правовідносини за договором про надання банківських послуг, укладеному між позивачем та відповідачем у формі анкети-заяви до договору про надання банківських послуг від 16 червня 2018 року визнати припиненими, а зобов`язання погашеними.
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2023 року в задоволенні позову відмолено.
В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухвалені рішення дійшов помилкового висновку про те, що підписуючи анкету-заяву до договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку позивач підтвердив, що ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, які в тому числі містять умови про нарахування неустойки за прострочення повернення кредиту, розмір та порядок зміни кредитного ліміту. 
Апелянт зауважує на тому, що суд першої інстанції не врахував, що в анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг зазначено, що позивач просить відкрити на його поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму вказану в додатку, відповідно до умов договору. Однак позивач не погоджував нарахування процентів, сплати комісій, неустойки та інших платежів. Позивач не підписував Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи. За відсутністю такого доказу, не може бути достатньою підставою для покладання на позичальника обов`язків, які передбачені цими документами, в тому рахунку і нарахування процентів та інших платежів. У анкеті-заяві позичальника нарахування процентів, пені та комісій не зазначено, не містить вона і строку повернення кредиту (користування ним). Оскільки відсутні достатні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору (у формі сплати процентів, комісії), а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, банк має можливість вимагати лише фактичну отриману та не повернуту суму кредиту. Оскільки, витяг з Умов та правил обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифи, Паспорт споживчого кредиту «Картка монобанк», які представлені позивачем в даній справі, не містить підпису позивача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. 
Отже апелянт вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитом та неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не були враховані висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в поставної Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, у постанові від 15 червня 2022 року у справі № 333/5483/20 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на переконання відповідача, апеляційну скаргу представника позивача – залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , в режимі відеоконференції, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про захист прав споживача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву до договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку підтвердив, що він ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, які в тому числі містять умови про нарахування неустойки за прострочення повернення кредиту, розмір та порядок зміни кредитного ліміту, тому доводи позивача щодо порушення його прав, як споживача, при укладенні спірного договору, є безпідставними.
Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, однак не може погодитись з мотивами відмови в задоволенні позивних вимог позивача, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом першої інстанції установлено, що 06 червня 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг щодо відкриття поточного рахунку № НОМЕР_2 у гривні та отримав кредитну картку із встановленим кредитним лімітом у розмірі 20 000 грн.
Відповідно до п. 2 анкети – заяви, ОСОБА_1 погоджується з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого підтверджує і зобов`язується виконувати його умови.
Підписанням цього Договору позивач підтвердив, що ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Окрім цього, ОСОБА_1 беззастережно погоджується з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту Погоджується з тим, що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту Банк повідомляє її шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток (п. 3 анкети-заяви).
Згідно з п. 6 анкети-заяви позивач просить вважати наведений зразок її власноручного підпису або його аналоги (у тому числі електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операції за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті в Банку. Також визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтверджує, що всі наступні правочини (у томі числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися нею та/або банком з використанням електронного/електронного цифрового підпису.
Пунктом 10 анкети – заяви передбачено, що ОСОБА_1 надав право та доручив ПАТ «Універсал-банк» здійснювати договірне списання коштів з усіх її рахунків, відкритих у ПАТ «Універсал Банк», без додаткових його розпоряджень, для погашення будь-яких інших його грошових зобов`язань перед ПАТ «Універсал Банк», що випливають з умов Договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між нею та банком.
Як на підставу позову про визнання за АТ «Універсал Банк» права на стягнення з нього заборгованості по договору про надання банківських послуг укладеному у формі анкети-заяви до договору про надання банківських послуг від 16 червня 2018 року на суму боргу в розмірі 1 385,97 грн. та визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором № б/н від 16 червня 2018 року, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк», а зобов`язання - погашеними позивач посилається на виконання ним належним чином зобов`язань, оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, оскільки заява-анкета не містить зазначених умов, а Умови і правила надання банківських послуг він не отримував та не ознайомлювався з ними. А з проведеного позивачем розрахунку, з урахуванням виконання ним зобов`язань по договору, між отриманими коштами та повернутими коштами різниця складає 1 385,97 грн. При цьому, 77 678,64 грн. це сума безпідставно нарахованих, не погоджених між сторонами відсотків. Отже, залишок боргу складає 1 385,97 грн., у зв`язку з чим позивач вважає, що своє зобов`язання він виконав, окрім суми 1 385,97 грн., що підтверджується копією виписки про рух коштів по картці (а.с.5-12).
Так, відповідно до ст. 509 та ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).
Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Разом з тим, під час розгляду даної справи судом не встановлено підстав, для визнання припиненим зобов`язання позивача перед банком за кредитним договором.
Як вбачається з матеріалів справи, з 16 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 користується вказаною кредитною банківською карткою, що підтверджено матеріалами справи, та не заперечувалось сторонами.
Так, позивач посилався на те, що його зобов`язання по кредитному договору перед банком є припиненими, окрім суми 1 385,97 грн., шляхом повного виконання зобов`язань, оскільки за період з 17 лютого 2019 року по 01 вересня 2022 року позивачем було внесено коштів на картку в розмірі 303 644,39 грн.
У підтвердження належного виконання зобов`язань позивачем долучено копію виписки про рух коштів по картці від 14 вересня 2022 року, яка містять інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку позивача за період з 01 жовтня 2017 року по 14 вересня 2022 року, відповідно до якої відображено баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком, при цьому, з якої убачається наявність заборгованість позивача перед банком (станом на 14 вересня 2022 року) у розмірі 88 073,88 грн. та баланс на початок періоду у сумі 20 000 грн. та баланс на кінець періоду у сумі – 13 073,88 грн (а.с.5-12). 
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості з яких можливо було б встановити, з чого саме складається вказана заборгованість.
Отже, твердження позивача щодо повного повернення коштів, окрім суми 1 385,97 грн., не відповідає дійсності, оскільки у наданій виписці містяться відомості про наявність у ОСОБА_1 заборгованості перед банком на кінець періоду у розмірі 88 073,88 грн.
Суд звертає увагу на те, що стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Однак, як вже було встановлено колегією суддів, позивач зобов`язання належним чином за кредитним договором не виконав, оскільки за ним рахується заборгованість.
Інших доказів суду не надано, а отже твердження позивача не базуються на доказах наданих суду та не можуть стати підставою для визнання зобов`язання припиненим.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зазначений процесуальний обов`язок кореспондується і з положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
З аналізу зазначених положень, вбачається, що учасники справи мають передбачені процесуальним законом права та обов`язки.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю.
Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Колегія суддів наголошує на тому, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядився своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.
Колегія суддів вважає, що заявлені вимоги позивача про визнання припиненими правовідносин за договором про надання банківських послуг, укладеному між позивачем та відповідачем у формі анкети-заяви до договору про надання банківських послуг від 16 червня 2018 року та визнання погашеним зобов`язання, недоведені та не підтверджені належними доказами.
Щодо позовних вимог позивача в частині визнання за АТ «Універсал Банк» право на стягнення з позивача заборгованості по договору про надання банківських послуг укладеному у формі анкети-заяви до договору про надання банківських послуг від 16 червня 2018 року на суму боргу в розмірі 1 385,97 грн., колегія суддів вважає зазначити наступне.
Відповідно достатті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ізстаттею 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Частиною 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Отже, суд має право захистити порушене право, обравши ефективний спосіб захисту з урахуванням меж заявлених позовних вимог.
В даній справі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач неправомірно нараховує відсотки за користування кредитними коштами, які не погоджені між сторонами, позивач не скористався своїм правом на витребування розрахунку заборгованості за тілом кредиту та відсотків, а надав свій розрахунок, з яким суд не може погодитися, оскільки він не містить істотних даних умов договору. Позивач фактично оспорює нараховану йому заборгованість за кредитним договором, але при наявності лише виписки з банківської картки перевірити правильність розрахунку неможливо, а з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених ЦК України.
Колегія суддів зауважує, що це не позбавляє позивача права зробити запит до банку з метою отримання повного розрахунку заборгованості із зазначенням істотних умов кредитного договору та порушити питання проведення перерахунку, обравши спосіб захисту своїх прав, як примусове виконання обов`язку в натурі (ст. 16 ЦК України).
Таким чином, обставини, на які посилається позивач, як на підставу позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду судом справи, тому колегія суддів суддів вважає позов недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити саме з цих підстав, а не з підстав того, що позивач ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву до договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку підтвердив, що він ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, які в тому числі містять умови про нарахування неустойки за прострочення повернення кредиту, розмір та порядок зміни кредитного ліміту, оскільки дійсно, як вказує представник позивача в апеляційній скарзі, в анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг зазначено, що позивач просить відкрити на його поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму вказану в додатку, відповідно до умов договору, однак у вказані анкеті-заяві відсутнє погодження сторонами нарахування процентів, сплати комісій, неустойки та інших платежів. В матеріалах справи відсутні підписані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи. 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 . Умови та Правила банківських послуг в АТ «Універсал Банк», відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надана позивачем анкета-заява не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки вказані обставини достовірно не підтверджено.
Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
При цьому не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що в даному випадку відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитом та неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, оскільки недоведеність позивачем позовних вимог про визнання за АТ «Універсал Банк» права на стягнення з нього заборгованості по договору про надання банківських послуг укладеному у формі анкети-заяви до договору про надання банківських послуг від 16 червня 2018 року на суму боргу в розмірі 1 385,97 грн., визнання припиненими зобов`язань та визнання зобов`язання погашеними, не позбавляє позивача права на захист своїх прав в разі пред`явлення банком позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову із викладенням їх в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково. 
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2023 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача, виклавши їх в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 09 серпня 2023 року. 

Головуючий:
Судді: