Ухвала
 
01 вересня 2023 року
м. Київ
 
справа № 587/381/23
провадження № 61-12606ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Сумського районного суду Сумської області від 17 квітня 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду від 20 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про компенсацію моральної шкоди, заподіяної смертю,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»), у якому просив стягнути з відповідача на свою користь 250 000, 00 грн компенсації моральної шкоди, заподіяної смертю дочки.
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 17 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 20 липня 2023 року, позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 150 000,00 грн компенсації моральної шкоди, завданої смертю дочки. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
21 серпня 2023 року АТ «Українська залізниця» подаладо Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просило скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України). 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ціна позову у цій справі становить 250 000,00 грн,яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому справа є малозначною в силу вимог закону.
У касаційній скарзі заявник посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, зокрема питання права, яке раніше ґрунтовно не досліджувалося. Поняття «протиправність діяння» або «неправомірність дій» ніколи не ототожнювалися у законодавстві з поняттям «вина» та встановлювався безумовний обов`язок в такій категорії справ, як заподіяння шкоди внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, та чи були дії завдавача шкоди протиправними незалежно від наявності чи відсутності вини. Однак, як засвідчує судова практика, судами або ототожнюється «неправомірні дії» з поняттям «вина», або не враховується відсутність неправомірності при прийнятті рішення про відшкодування шкоди. Отже, питання щодо обов`язкової наявності усіх підстав деліктної відповідальності для покладення цивільно-правової відповідальності за завдану моральну (немайнову) шкоду потребує ґрунтовного дослідження для правильного застосування законодавства, що виключало б порушення права на справедливий суд. Винятковість вказаної справи полягає в тому,  що при розгляді цієї справи судами першої та другої інстанції фактично стерта різниця щодо наслідків правомірності або неправомірності дій заподіювана шкоди, незаконно застосована презумпція наявності моральної шкоди та взагалі не розглядалося питання щодо обґрунтованості її розміру. Шкода, що виникла в результаті правомірних дій, у вигляді загального правила, відшкодуванню не підлягає. Відступ від цього правила можливий, якщо це прямо встановлено законом. Чинним законодавством України не передбачена презумпція наявності моральної шкоди, оскільки позивач має доводити обґрунтованість заявлених позовних вимог. У суді першої інстанції відповідач наголошував, що у матеріалах справи взагалі відсутні докази моральної шкоди позивача, а обґрунтування наявності моральної шкоди у рішенні першої інстанції містять лише припущення.  
Разом з тим, посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішенням і, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для АТ «Українська залізниця». Заявником належного обґрунтування таких тверджень не наведено.
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга не містять.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Сумського районного суду Сумської області від 17 квітня 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду від 20 липня 2023 року у справі № 587/381/23.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                     Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат