ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4168/23 Справа № 932/4044/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Наумова О.С Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року                                                                м. Дніпро
               
       Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – судді Барильської А.П., 
суддів: Зайцевої С.А., Куценко Т.Р.,
за участю секретаря – Усик А.Д., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 
                                       Дніпровської міської ради

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради про розірвання договору та стягнення пайового внеску, - 
                                        ВСТАНОВИЛА: 

У липні 2022 року громадянин Туреччини ОСОБА_1 звернувся через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради, Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради про розірвання договору про пайову участь на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Дніпра по об`єкту нового будівництва функціональної будівлі з житловими приміщеннями та паркінгом, та стягнення пайового внеску у розмірі 1 630 000,00 грн. на підставі ст.1212 ЦК України, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він з 02 жовтня 2015 року є власником нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1 , а з 08 травня 2019 року — орендарем земельної ділянки, площею 0,1539 га, кадастровий номер 1210100000:03:231:0027 за тією ж адресою на підставі укладеного з Дніпровською міською радою договору оренди, та, маючи намір укладення з міською радою договору про пайову участь, позивач звернувся із відповідною заявою до міської ради, наслідком чого став укладений з ним договір №1190 про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури в м.Дніпрі від 26 вересня 2019 року, де предметом договору є здійснення оплати Забудовником коштів пайової участі на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури в м.Дніпрі шляхом перерахування грошових коштів до спеціального фонду міського бюджету по об`єкту: “Нове будівництво апартамент-готелю з паркінгом” за адресою: АДРЕСА_1 , та величина пайової участі визначена сторонами за розрахунком 5433107,25 грн.
       Позивач зазначає, що у відповідності до ч.9 ст. 40 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” такий договір укладається не пізніше 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, однак договір між ним та міською радою укладено лише 26 вересня 2019 року, враховуючи його звернення про укладання договору у травні 2019 року, що значно перевищує встановлений законом строк, а дозвіл на початок виконання підготовчих робіт позивач отримав лише 13 березня 2020 року.
       З початком у березні 2020 року пандемії такий початок будівельних робіт був унеможливлений, а з внесенням змін до законодавства у зв`язку із набранням чинності 17 жовтня 2019 року Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні” було скасовано зобов`язання щодо сплати пайової участі, що, на думку позивача, суттєво погіршувало економічну його конкуренцію відносно інших учасників будівельного ринку та створювало для нього фінансове навантаження по вже скасованому внеску і потягло завідомо неконкурентні можливості фінансового тягара, у зв`язку із чим будівництво вказаного об`єкта втратило як своє економічне, так і соціальне значення, враховуючи вкрай невигідні умови договору для забудовника, що призвело до припинення наказом Управління ДАБК від 18 жовтня 2021 року за №17/19 права на початок робіт від 13 березня 2020 року, що позивач вважає істотною зміною обставин настільки, що, якби він, як сторона договору, міг це передбачити, він не укладав би договір на таких умовах або укладав би його на інших умовах. Тому, в силу ст. 652 ЦК України, просить розірвати спірний договір, а, враховуючи, що на виконання умов спірного договору позивачем здійснено першу частину пайового внеску у розмірі 1 630 000 грн., він вважає ці кошти безпідставно отриманими відповідачем, тому просить стягнути грошові кошти у зазначеному розмірі на свою користь /а.с. 3-11/.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2023 року, до якого ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 липня 2022 року направлена справа за підсудністю, позовні вимоги задоволені повністю. Розірвано договір пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпра від 26 вересня 2019 року №1190, укладений між Дніпровською міською радою в особі Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 та стягнуто з Дніпровської міської ради в особі Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений на виконання договору пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпра від 26 вересня 2019 року №1190 пайовий внесок у розмірі 1 630 000 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат у справі /а.с. 167-170/.
Не погодившись із таким рішенням Дніпровська міська рада звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм ст. 652 ЦК України до спірних правовідносин та безпідставне застосування норм ст. 356 ЦК України, яка не регулює спірні правовідносини, що, на думку апелянта, унеможливлює задоволення позовних вимог, розірвання договору та стягнення коштів /а.с.167-170/.
Учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались та відзивів на скаргу не подавали.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Дніпровської міської ради №184/42 від 20 лютого 2019 року право комунальної власності на земельну ділянку площею 0,1539 га (кадастровий номер 1210100000:03:231:0027), по АДРЕСА_1 , зареєстроване за Дніпровською міською радою.
Позивач ОСОБА_1 з 02 жовтня 2015 року є власником нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі декількох договорів купівлі-продажу частки нежитлових будівель (а.с. 12 -15).
       Згідно із договором оренди землі від 08 травня 2019 року Дніпровською міською радою вказану земельну ділянку передано в оренду позивачу ОСОБА_1 (а.с. 34-37).
       Цільовим призначення земельної ділянки є (код КВЦПЗ) 03.10 (для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку).
       27 травня 2019 року позивач звернувся до Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради із питанням про укладання договору про пайову участь на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Дніпра по об`єкту нове будівництво функціональної будівлі з житловими приміщеннями та паркінгом (а.с. 53).
       26 вересня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та Дніпровською міською радою, в особі Департамента економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, укладено договір № 1190 про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м.Дніпра, за умовами якого сторони визначили, що предметом договору є здійснення оплати Забудовником коштів пайової участі на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м.Дніпра, шляхом перерахування грошових коштів до спеціального фонду міського бюджету по об`єкту: “Нове будівництво апартамент-готелю з паркінгом” за адресою: Севастопольський узвіз, 5, та величина пайової участі визначена сторонами за розрахунком 5 433 107,25 грн. (а.с. 54,56).
       Згідно із п. 2.3. Договору, проведення остаточного розрахунку після надання документів про затвердження кошторисної вартості будівництва об`єкта, що вводиться в експлуатацію згідно з державними будівельними нормами або за фактичними показниками створених потужностей.
       Додатком №1 до Договору визначена сума пайової участі, яку забудовник має перерахувати до місцевого бюджету - 5 433 107,25 грн. (без ПДВ).
       Відповідно до Графіку сплати пайовий внесок сплачується протягом п`яти робочих днів з моменту укладання договору мало бути сплачено 1629932,18 грн., а решта в сумі 3803175,07 грн. - після введення об`єкта в експлуатацію (а.с. 56).
       Розмір розрахунку величини пайової участі, забудовником здійснюється відповідно до Порядку, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради від 29 липня 2011 року №5/14 (зі змінами та доповненнями).
       Факт часткового виконання договору щодо сплати першої частини суми підтверджується квитанціями: №001477539810.1 від 26.09.2019р. на суму 299000 грн; № 36124842 від 27.09.2019р. на суму 245000 грн.; №001478334323.1 від 27.09.2019р. на суму 299000 грн.; № 36178577 від 28.09.2019р. на суму 298000 грн.; № 36218798 від 29.09.2019р. на суму 298000 грн.; № 36247454 від 30.09.2019р. на суму 191000 грн., всього на загальну суму 1 630000 грн. (а.с. 57 - 61).
       13 березня 2020 року ОСОБА_1 був отриманий дозвіл на початок виконання підготовчих робіт ДП 010200730946, проте будівельні роботи не були розпочаті.
       28 вересня 2021 року позивач здійснив відчуження нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 на підставі відповідних нотаріально посвідчених договорів (а.с. 64-71).
       З листів Управління ДАБК ДМР від 18 жовтня 2021 року № 913-753 та наказу Управління ДАБК від 18 жовтня 2021 року № 17/19 вбачається, що право ОСОБА_1 на початок виконання підготовчих робіт, набуте 13 березня 2020 року на підставі повідомлення про початок виконання підготовчих робіт по об`єкту «Нове будівництво апартамент-готелю з паркингом за адресою: Севастопольський узвіз, 5 в м.Дніпро» ДП 010200730946, припинено (а.с. 82-83).
       Позивач 04 листопада 2021 року, 05 січня 2022 року та 21 січня 2022 року звертався до Дніпровської міської ради із заявами про розірвання договору, однак відповідей не отримав (а.с. 94-96).
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вважав встановленими підстави для розірвання спірного договору, такі як порушення відповідачами строків підписання договору №1190 від 26 вересня 2019 року, який встановлений ч.9 ст. 40 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, враховуючи, що будівельні роботи позивач повинен був розпочати після отримання дозволу на початок виконання підготовчих робіт, який видано 13 березня 2020 року, та відчуження об`єктів нерухомості, під якими була орендована у міської ради земельна ділянка для подальшого будівництва, що є зміною істотних обставин, які змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах, застосувавши норми ст. 652 ЦК України.
Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Статею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Істотними вважаються умови, які необхідні і достатні для укладення договору. Це виходить зі статті 638 Цивільного кодексу України, згідно з якою договір вважається укладеним тільки тоді, коли між сторонами в потрібній для відповідних випадків формі досягнуто згоди зі всіх істотних його умов, та означає, що за відсутності хоча б однієї з таких умов договір не може вважатися укладеним. Водночас, якщо досягнуто згоди щодо істотних умов, то договір набирає чинності, навіть якщо не містить якихось інших умов, які називають необхідними. Визначення кола істотних умов залежить від специфіки кожного конкретного договору. Істотними умовами є предмет договору, плата за користування, порядок користування найнятим майном тощо.
Частина 1 статті 638 Цивільного кодексу України поділяє істотні умови на 4 групи: умови про предмет; умови, які визначені законом як істотні; умови, які є необхідними для договорів цього виду; умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
       При визначенні істотних умов того або іншого договору слід враховувати, що вирішення цього питання залежить, насамперед від суті конкретного договору. Тому Цивільний кодекс України, при визначенні істотних умов договору, відсилає до спеціальних норм, присвячених договірним зобов`язанням цього виду і називає істотними, насамперед, ті умови, які визнані такими згідно із законом і передбачені як обов`язкові самими нормами права, що регулюють ці договірні відносини. Зокрема, такий підхід був характерний при визначенні істотних умов так званих господарських договорів поставки, контрактації. Однак істотні умови можуть визначаються не лише безпосередньо в законодавстві.
Частиною 1 ст. 652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Колегія суддів зазначає, що ст. 40 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, на час виниклих між сторонами правовідносин, встановлено процедуру укладання такого договору та істотних умов такого договору, зокрема, розмір пайової участі, строк (графік) сплати пайової участі та відповідальність сторін. Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Досліджуючи спірний договір, колегія суддів приходить до висновку, що передбачені нормами ст. 40 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, істотні умови сторонами договору при його укладенні були дотримані, зміни істотних умов, в силу ст. 652 ЦК України, у спірному договорі колегією суддів не встановлено, оскільки відсутні будь-які фактори, які б підтверджували зміну їх настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах, враховуючи фактичне виконання частини умов договору як позивачем, який вніс до бюджету перший транш зазначених у договорі коштів, так і відповідачем, який, хоча і з порушенням строків, однак надав дозвіл на початок виконання підготовчих робіт.
       Також колегія суддів зазначає, що посилання позивача на те, що запізне надання відповідачами позивачеві дозволу на початок виконання підготовчих робіт, який видано 13 березня 2020 року, враховуючи укладення самого договору 26 вересня 2019 року, призвело до зміни істотних умов спірного договору, є безпідставним та таким, що не ґрунтується на Законі, оскільки само по собі оскарженням процедури дотримання відповідачами вимог ст. 40 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” не є умовами спірного договору та стосується подальшого проходження процедури, передбаченої цією статтею Закону вже після укладення договору, як і відсутність початку позивачем у відповідності до встановленої зазначеним Законом процедури будівництва та, в подальшому відчуження нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 на користь третіх осіб, що ніяк не є зміною істотних умов договору, а тому і відсутні правові підстави для розірвання укладеного між сторонами договору на підставі ст. 652 ЦК України.
Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач не був позбавлений з моменту отримання дозволу на початок виконання підготовчих робіт, який видано 13 березня 2020 року, аж до 18 жовтня 2021 року, тобто до наказу УДАБК про скасування такого дозволу, продовжити в рамках встановленої Законом процедури оформлення належних документів та розпочати будівництво, чи визнати припиненим цей договір за ст. 607 ЦК України, враховуючи, що на час встановлення на території України карантину, запровадженого Постановою КМУ від 11 березня 2020 року №211 (зі змінами) у зв`язку із пандемією коронавірусу COVID-19, в силу ст.607 ЦК України, договірні зобов`язання припиняються у зв`язку із форс-мажорними обставинами з підстав«знищення» мети, заради якої був укладений договір, що аж ніяк не є правовою підставою для розірвання будь-якого договору, зокрема, спірного у цій справі. 
Разом з цим колегія суддів приходить до висновку про відмову в стягненні грошових коштів, на підставі ст. 1212 ЦК України, які внесені позивачем до спеціального фонду міського бюджету на виконання укладених істотних умов договору, підписаних сторонами, оскільки дана стаття належить до застосування тоді, коли така правова підстава набуття майна або збереження його у себе за рахунок іншої особи скасована, визнана недійсною, у встановленому законом порядку, змінена, припинена чи взагалі була відсутня, чого у цій справі колегією суддів не встановлено, а договір з інших підстав позивачем не оскаржувався, враховуючи ще і те, що правова природа розірвання договору сама по собі не тягне наслідки такого розірвання у вигляді повернення грошових коштів, сплачених на виконання цього договору. 
З урахуванням вищезазначеного та враховуючи встановлені фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, колегія суддів частково погоджується із доводами апелянта та, в силу ст.ст. 5, ч. 3 ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, вважає за необхідне ухвалити судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, встановивши, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
       Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права. 
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини справи, характер спірних правовідносин, не вірно надано правову оцінку наданим доказам та встановленим обставинам, що призвело до помилкового висновку по справі, порушенню норм процесуального права та неправильному застосуванню норм матеріального права, що є підставою для застосування вимог ст. 376 ЦПК України та скасування рішення суду з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, та враховуючи результат розгляду апеляційної скарги Дніпровської міської ради, колегія суддів має переглянути і питання вирішення судових витрат, з огляду на що вважає, що судовий збір за подання позову у загальному розмірі 13 397,40 грн. належить віднести на рахунок позивача.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити частково.
       Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2023 року скасувати та прийняти нове.
       В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради про розірвання договору та стягнення пайового внеску - відмовити. 
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складений 14 липня 2023 року.

       Головуючий: А.П. Барильська
       Судді: С.А.Зайцева
Т.Р. Куценко