П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 серпня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/24888/21	

 	                                      Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.                                  Час і місце ухвалення: 02.05.2023р., м. Одеса                                       	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –   Лук`янчук О.В.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Ступакової І.Г.
        при секретарі  –   Качуренко В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання незаконним та скасування пунктів і підпунктів наказу, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :
В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просив суд визнати незаконними та скасувати підпункти 1-5 абзацу 3 описової частини та пункт 1 резолютивної частини наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2021р. №1039 «Про результати службового розслідування» стосовно командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 . Також, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 10  000,00 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з 1985 року він проходить військову службу в Збройних Силах України, остання посада – командир НОМЕР_3 окремого батальйону охорони та обслуговування (умовлене найменування – військова частина НОМЕР_2 ). У вересні 2021 року, на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 13.09.2021р. №815, було проведено перевірку щодо визначення реального стану справ у в/ч НОМЕР_2 , за наслідками якої Комісією складено акт перевірки стану справ та ведення господарської діяльності в/ч НОМЕР_2 . Вказаним актом командиру в/ч НОМЕР_2 надано пропозиції проаналізувати виявлені недоліки, скласти план по їх усуненню та доповісти про вчиненні дії командиру в/ч НОМЕР_1 . У період опрацювання виявлених комісією недоліків наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 08.10.2021р. призначено службове розслідування з метою уточнення причин незадовільного стану справ у в/ч НОМЕР_2 та визначення кола винних осіб. За результатами  проведеного службового розслідування відповідачем видано наказ від 08.11.2021р. №1039 «Про результати службового розслідування», яким, серед іншого, наказано начальнику управління персоналу штабу в/ч НОМЕР_1 підготувати та направити за встановленим порядком клопотання про притягнення полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність. Позивач зазначав, що вказані в підпунктах 1-5 абзацу 3 описової частини наказу від 08.11.2021р. №1039 порушення насправді відсутні, окрім одного, яке полягає у невидачі протягом січня-травня 2021 року наказів командира в/ч НОМЕР_2 про виплату грошової компенсації замість харчування. Під час проведення службового розслідування комісія не відбирала пояснення у полковника ОСОБА_1 , що є грубим порушенням Порядку проведення службового розслідування, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017р. №608. Прийняттям незаконного наказу відповідач заподіяв позивачу моральну шкоду, розмір якої останній оцінює 10  000,00 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 02.05.2023р. з ухваленням по справі нового судового рішення – про задоволення його позову у повному обсязі.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції необґрунтовано виходив з того, що розроблений План бойової підготовки військової частини НОМЕР_2 у 2021 навчальному році  без наявності у ньому обов`язкових реквізитів, зокрема, підпису (затвердження), не вважається документом, а є лише його проектом. Судом не враховано, що розроблений План зберігається з грифом ДСК, на підтвердження його наявності та розроблення позивачем надано титульний аркуш та лист погодження відповідальними посадовими особами Південного оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ще у грудні 2020 року. Розроблений План подано позивачем до відповідача на затвердження  та не отримано до часу проведення перевірки  з відповідним затвердженням, чи з якимись запереченнями. Про підстави не затвердження такого Плану вище керівництво ОСОБА_1 не повідомляло.
Також, апелянт посилається на те, що висновки комісії, яка проводила службове розслідування,  про те, що командир в/ч НОМЕР_2  не видавав у  період з січня 2021 року по червень 2021 року  письмових наказів по стройовій частині, з питань бойової підготовки, по тилу, технічній частині та служби ракетно-артилерійського озброєння, з питань служби військ спростовуються наявними в матеріалах справи відповідними наказами. З цього питання відповідачем не подано будь-яких заперечень, однак, незважаючи на це, суд першої інстанції визнав доведеними висновки службового розслідування у цій частині. Крім того, судом не досліджено та не враховано при вирішенні спору наданні ОСОБА_1 докази проведення перевірок наявності, стану, збереження та правильного використання озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки.
Посилається апелянт і на те, що судом не надано належної правової оцінки його доводам про те, що виплата грошової компенсації за харчування військовослужбовцям в/ч НОМЕР_2 здійснювалася своєчасно. Такий недолік як невидача протягом січня-травня 2021 року наказів про виплату грошової компенсації замість харчування станом на дату видачі оскаржуваного наказу від 08.11.2021р. №1039 вже не існував. Що ж до висновку відповідача та суду про призначення на посаду в режимно-секретний орган військовослужбовця без надання йому у встановленому порядку допуску до державної таємниці, то апелянт зазначає, що в/ч НОМЕР_2 не має дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, в підтвердження чого суду було надано довідку №3673 від 08.12.2021р. 
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що прийняттям відповідачем оскаржуваного наказу від 08.11.2021р. №1039 йому завдано значні моральні страждання та хвилювання. Протиправні дії відповідача викликали тривогу, занепокоєння, стрес, відчуття несправедливості. Внаслідок таких негативних наслідків у ОСОБА_1 загострилася хвороба серця, він був двічі госпіталізований (06.10.2021р. та 09.11.2021р.) до військово-медичного центру Південного регіону. Тим самим в/ч НОМЕР_1 завдала позивачу моральну шкоду, шкоду його діловій репутації, яка підлягає компенсації на його користь у розмірі 10  000,00 грн. 
Військова частина НОМЕР_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Відповідач зазначає, що наявність встановлених службовим розслідуванням порушень не спростовано ОСОБА_1 належними доказами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є військовослужбовцем та перебуває на посаді командира 363 окремого батальйону охорони та обслуговування військової частини НОМЕР_2 .
На виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.09.2021р. №815 робочою групою в/ч НОМЕР_1 проведено перевірку стану справ та ведення господарської діяльності в/ч НОМЕР_2 , за результатами якої складений акт перевірки, затверджений 17.09.2021р. інв. №1371 н/т.
Відповідно до загального висновку в акті перевірки, затвердженому 17.09.2021р. інв. №1371 н/т, за станом забезпеченості та утримання матеріальних засобів, озброєння та військової техніки, ведення обліку матеріальних засобів, стану військового господарства, організації служби військ в/ч НОМЕР_2 оцінюється «незадовільно» та не готова до виконання завдань за призначенням. 
У зв`язку з цим, командиру в/ч НОМЕР_2 запропоновано: проаналізувати виявлені недоліки та до 23 вересня 2021 року скласти план усунення недоліків, виявлених в ході роботи комісії, взяти на особистий контроль їх усунення з щоденним заслуховуванням відповідних службових осіб; виявлені недоліки усунути до 27 жовтня 2021 року та доповісти рапортом на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 .
Військовою частиною НОМЕР_2  здійснено опрацювання виявлених недоліків та складено акт усунення недоліків, виявлених робочою групою в/ч НОМЕР_1 під час перевірки стану справ та ведення господарської діяльності в/ч НОМЕР_2 , затверджений 27.10.2021р.
З матеріалів справи, також, вбачається, що згідно акту перевірки стану справ у в/ч НОМЕР_2 від 18.09.2021р. інвентарний №1371 та з метою усунення причин незадовільного стану справ і визначення кола винних осіб, наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 08.10.2021р. №904 «Про призначення службового розслідування» призначено провести службове розслідування стосовно посадових осіб в/ч НОМЕР_2 .
За наслідками проведеного службового розслідування, призначеного наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 08.10.2021р. №904, Комісією складено акт службового розслідування, яким, серед іншого, запропоновано начальнику управління персоналу штабу в/ч НОМЕР_1 підготувати та направити встановленим порядком клопотання про притягнення командира в/ч НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді «попередження про неповну службову відповідність» за неналежне виконання обов`язків військової служби, порушення вимог абз.5 ст.11, ст.16, абз. 2, 4, 6, 9, 16, 24, 25, 26 ст.67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.21 Закону України «Про державну таємницю».
Так, в ході службового розслідування було встановлено, що командир в/ч НОМЕР_2 полковник ОСОБА_1 :
- не керував розробленням плану бойової підготовки військової частини на 2021 рік; 
- не видавав у період з січня 2021 року по червень 2021 року письмові накази по стройовій частині з питань бойової підготовки, по тилу, технічній частині та служби ракетно-артилерійського озброєння, з питань служби військ; 
- не проводив протягом 2021 року не менше ніж двічі на рік огляд, планові та раптові перевірки наявності, стану, збереження і правильного використання озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального, інших матеріальних засобів, їх бойової готовності з оголошенням результатів перевірок наказом по військовій частині; 
- не видавав протягом січня-травня 2021 року накази командира в/ч НОМЕР_2 «Про виплату грошової компенсації замість харчування»; 
- призначив на посаду в режимно-секретний орган військовослужбовця без наданого встановленим порядком допуску до державної таємниці (наказ командира в/ч НОМЕР_2 від 28.02.2020р. №42).
08.11.2021р. командиром в/ч НОМЕР_1 видано наказ №1039 «Про результати службового розслідування», в абзаці 3 описової частини якого відображено зміст виявлених порушень командиром в/ч НОМЕР_2 полковником ОСОБА_1 (підпункти 1-5) та пунктом 1 резолютивної частини якого наказано начальнику управління персоналу штабу в/ч НОМЕР_1 , за неналежне виконання обов`язків військової служби, порушення вимог абз.5 ст.11, ст.16, абзаців 2, 4, 6, 9, 16, 24, 25, 26 ст.67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.21 Закону України «Про державну таємницю», підготувати та направити встановленим порядком клопотання про притягнення командира в/ч НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді накладення дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність».
Не погоджуючись з правомірністю вказаного наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 08.11.2021 року №1039 «Про результати службового розслідування» в частині встановлення  порушень (підпункти 1-5 абзацу 3 описової частини) та в частині притягнення командира в/ч НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності позивач звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов висновку, що матеріалами службового розслідування доведено вину позивача у вчиненні порушень вимог абз.5 ст.11, ст.16, абзаців 2, 4, 6, 9, 16, 24, 25, 26 ст.67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.21 Закону України «Про державну таємницю», у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для висновку про незаконність спірного наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 08.11.2021 року №1039 «Про результати службового розслідування» та його скасування в частині, що стосується ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.
Правовий статус позивача визначений Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992р. №2232-ХІІ, Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999р. №551-XIV, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999р. №548-XIV.
Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до абз.5 ст.11 Статуту внутрішньої військової служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, серед іншого, покладає на військовослужбовців обов`язок, серед іншого, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Статтею 16 Статуту №548-XIV передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до ст.58 Статуту №548-XIV командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Командир (начальник) зобов`язаний: планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами; знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту; здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків; організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження. (ст.59 Статуту №548-XIV)
Відповідно до ст.66 Статуту №548-XIV командир бригади в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки.
Згідно ст.ст. 1-3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі Дисциплінарний статут), військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Військова дисципліна досягається, серед іншого, шляхом: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.
Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.
Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Відповідно до ст.45 Дисциплінарного статуту Збройних сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. 
Види дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на військовослужбовців, встановлено ст.48 Дисциплінарного статуту.
Згідно ст.84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Відповідно до ст.86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Як вбачається зі змісту акту службового розслідування, який є передумовою прийняттю спірного наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 08.11.2021р. №1039, командир в/ч НОМЕР_2 полковник ОСОБА_1 не керував розробленням плану бойової підготовки військової частини на 2021 рік, а також не видавав у період з січня 2021 року по червень 2021 року письмові накази по стройовій частині з питань бойової підготовки, по тилу, технічній частині та служби ракетно-артилерійського озброєння, з питань служби військ.
Обов`язок вчинення відповідних дій покладено на позивача ст.67 Статуту №548-XIV, якою передбачено, що командир бригади, серед іншого, зобов`язаний:
- керувати розробленням і виконанням планів бойової та мобілізаційної готовності і бойової підготовки, особисто розробляти план раптової перевірки бойової готовності;
- щоденно видавати письмові накази по стройовій частині, а у разі потреби - з питань бойової підготовки, окремо по тилу, технічній частині та службі ракетно-артилерійського озброєння.
Відповідно до п.п.2.2.4 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017р. №124, у військових частинах (установах) Збройних Сил України видаються: накази командира (керівника) військової частини (установи) з основної діяльності; накази командира (керівника) військової частини (установи) (по особовому складу) відповідно до номенклатури призначення; накази командира (керівника) військової частини (установи) (по стройовій частині); накази командира (керівника) військової частини (установи) (по стройовій частині про склад добового наряду); накази командира (керівника) військової частини (установи) (з адміністративно-господарської діяльності); накази командира (керівника) військової частини (установи) (по тилу); накази командира (керівника) військової частини (установи) (по технічній частині); накази командира військової частини про призначення на бойове чергування (у військових частинах, які здійснюють бойове чергування); розпорядження начальника штабу військової частини (першого заступника (заступника) керівника установи).
При зверненні з даним позовом до суду та в обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується з висновками відповідача про допущення ним відповідних порушень та зазначає, що план бойової підготовки військової частини НОМЕР_2 на 2021 навчальний рік був розроблений, але не затверджений начальником штабу – заступником командира в/ч НОМЕР_1 . Відповідний план подавався на затвердження начальника штабу – заступника командира в/ч НОМЕР_1 ще в березні 2021 року, що підтверджується рапортом майора ОСОБА_2 від 18.03.2021р.  При цьому, апелянт звертає увагу на те, що актом службового розслідування в провину полковнику ОСОБА_1 , командиру в/ч НОМЕР_2 , ставиться те, що він не керував розробленням плану бойової підготовки військової частини на 2021 рік, а не його затвердженням.
Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки ст.67 Статуту №548-XIV на позивача покладено обов`язок не тільки керувати розробленням планів бойової підготовки, на чому акцентує увагу ОСОБА_1 , а й обов`язок керувати виконанням таких планів. Без затвердження у встановленому законом порядку розробленого плану бойової підготовки військової частини на 2021 рік, його виконання є неможливим, враховуючи, що такий план не набуває ознак офіційного документу. 
А відтак, на думку колегії суддів, подавши на затвердження начальника штабу – заступника командира в/ч НОМЕР_1 в березні 2021 року розроблений план бойової підготовки військової частини НОМЕР_2 на 2021 навчальний рік та не отримавши його з відповідним затвердженням ОСОБА_1 мав вжити активних дій щодо встановлення причин відсутності його затвердження з тим, або виконати покладений на нього Статутом  №548-XIV обов`язок керувати виконанням такого плану.
Більше того, ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій позивачем не надано доказів звернення ним безпосередньо до керівництва щодо затвердження зазначеного плану. Позивач посилається лише на рапорт  майора ОСОБА_2 від 18.03.2021р.  Вказане свідчить про належне керування позивачем розробкою зазначеного плану.
Що ж до не видання у період з січня 2021 року по червень 2021 року письмових наказів по стройовій частині з питань бойової підготовки, по тилу, технічній частині та служби ракетно-артилерійського озброєння, з питань служби військ, то позивач зазначає, що ним видавалися такі накази своєчасно.
Суд першої інстанції не прийняв до уваги такі посилання ОСОБА_1 та, дослідивши надані позивачем накази, дійшов висновку про те, що ці накази видані не по стройовій частині та стосуються лише одного питання - підсумку стану служби військ. Питання по тилу, технічній частині та служби ракетно-артилерійського озброєння вищезазначеними наказами не розкриті та не врегульовані, тобто позивачем не спростовані порушення в цій частині.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість таких висновків суду першої інстанції, однак, при цьому, не надає суду для огляду відповідних наказів, зазначаючи про їх значний паперовий об`єм.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Тобто, єдиним належним доказом безпідставності висновків акту службового розслідування про порушення командиром в/ч НОМЕР_2 полковником ОСОБА_1 пункту 24 статті 67 Статуту №548-XIV є надання доказів існування щоденних письмових наказів по стройовій частині, а також наказів по тилу, технічній частині та служби ракетно-артилерійського озброєння.
Твердження апелянта про те, що в/ч НОМЕР_1  не надала заперечень проти позову ОСОБА_1 в цій частині спростовуються безпосередньо змістом відзиву відповідача на позовну заяву. 
Відповідно до абз.17 ст.67 Статуту №548-XIV командир бригади зобов`язаний не менше ніж двічі на рік проводити огляд, планові та раптові перевірки наявності, стану, збереження і правильного використання озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального, інших матеріальних засобів, їх бойової готовності з оголошенням результатів перевірок наказом по військовій частині (командирові корабля не менше ніж один раз на два місяці проводити огляд корабля, не менше ніж один раз на місяць - огляд озброєння, боєприпасів і технічних засобів, здійснювати щоденний обхід корабля), при виявленні фактів нестач (втрати), надлишків, псування, розкрадання майна призначати розслідування.
Актом службового розслідування зафіксовано, що командир в/ч НОМЕР_2 полковник ОСОБА_1 не проводив протягом 2021 року не менше ніж двічі на рік огляд, планові та раптові перевірки наявності, стану, збереження і правильного використання озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального, інших матеріальних засобів, їх бойової готовності з оголошенням результатів перевірок наказом по військовій частині.
В апеляційній скарзі апелянт стверджує, що наданими ним до суду доказами підтверджується проведення відповідних перевірок станом на жовтень 2021 року  (деяких один раз, деяких два рази) та до кінця 2021 року у нього, як командира в/ч НОМЕР_2 , було ще достатньо часу провести повторні перевірки з тих, які проводилися один раз. В підтвердження таких доводів ОСОБА_1 посилається на наявність наказів:
від 24.12.2020р. №196 Про підсумки щорічної планової інвентаризації військового майна у військовій частині;
від 22.01.2021р. №17 Про організацію та проведення внутрішньо-перевірочною комісією перевірки фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_2 за друге півріччя 2020 року;
від 15.02.2021р. №48 Про призначення внутрішньо-перевірочної комісії та проведення комплексної перевірки зведеного підрозділу охорони ПАС (польового артилерійського складу) №1;
від 02.07.2021р. №218 Про призначення внутрішньо-перевірочної комісії та проведення комплексної перевірки зведеного підрозділу охорони ПАС (польового артилерійського складу) №1;
від 19.02.2021р. №55 Про проведення інвентаризації медичної техніки;
від  05.04.2021р. №120 Про проведення інвентаризації медичного майна;
від 14.06.2021р. №189 Про проведення позапланової інвентаризації майна інженерної служби;
від 05.10.2021р. №323 Про проведення інвентаризації медичного майна;
від 28.10.2021р. №363 Про проведення інвентаризації автомобільної та бронетанкової техніки військової частини НОМЕР_2 ;
від 02.06.2021р. №178 Про організацію та проведення внутрішньо-перевірочною комісією перевірки фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_2 за перше півріччя 2021 року;
від 16.08.2021р. №270 Про організацію та проведення перевірки внутрішньо-перевірочною комісією виплат одноразової грошової допомоги після укладання першого контракту військовослужбовцям;
від 24.09.2021р. №314 Про призначення внутрішньо-перевірочної комісії та проведення комплексної перевірки належних умов в організації несення служби та використання об`єктів служби військ в осінньо-зимовому періоді;
від 19.10.2021р. №343 Про організацію та проведення перевірки внутрішньо-правомірності отримання грошової компенсації військовослужбовцям за піднайом (найом) ними жилих приміщень;
від 21.10.2021р. №346 Про організацію та проведення перевірки внутрішньо-перевірочною комісією законності виплат військовослужбовцям грошової премії згідно окремого доручення Міністра оборони України від 12.10.2021р. №16196/3;
від  26.10.2021р. №360 Про організацію та проведення перевірки внутрішньо-перевірочною комісією стану виконання рішень суду.
Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, оскільки ним визначено перелік документів, відповідно до яких призначено різні види перевірок, однак ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій не надано жодного акту за результатами призначених перевірок, жодного наказу за результатами роботи комісій. ОСОБА_1 посилається на накази про результати інвентаризації за 2020 рік, проведення якої не є підтвердженням проведення оглядів, планових та раптових перевірок, наявності, стану, збереження і правильного використання озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, їх бойової готовності.
Позивачем лише підтверджено суду проведення перевірок фактичної наявності пально-мастильних матеріалів на складі (підрозділі) в/ч НОМЕР_2 на виконання вимог абз.11 ч.4 п.3.2.3 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997р. №300.
Апелянт посилається на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що інвентаризація та перевірка є різними процедурами, які передбачають проведення різних заходів, у зв`язку з чим актами інвентаризації та наказами про результати інвентаризації не можна підтвердити проведення перевірок. 
Колегія суддів критично ставиться до таких тверджень апелянта, оскільки на користь висновку про те, що інвентаризація та перевірка є різними процедурами, свідчать норми п.10.2.3, п.10.2.4, п.10.2.5 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997р. №300, 
Пунктом 3.8 акту службового розслідування зафіксовано, що протягом січня-травня 2021 року  у в/ч НОМЕР_2 безпідставно здійснювалася виплата грошової компенсації за харчування військовослужбовцям в/ч НОМЕР_2 на загальну суму 141  350,09 грн., що підтверджується розрахунковими відомостями №96/4 (січень-лютий 2021 року), №6/4/209 (березень 2021 року), №7/2/224 (квітень 2021 року) та №7/6/247 (травень 2021 року). 
Службовим розслідуванням встановлено, що колишнім помічником командира з фінансово-економічної роботи  - начальником фінансово-економічної служби капітаном ОСОБА_3 проводилось нарахування  та виплата грошової компенсації  замість харчування (обідів) на підставі наданих до фінансово-економічної служби  в/ч НОМЕР_2  начальником продовольчої служби  в/ч НОМЕР_2 капітаном ОСОБА_4 розрахунків грошової компенсації  та відомості робочих днів військовослужбовців.
Проте, в порушення абзацу 24 статті 67 Статуту №548-XIV, командир в/ч НОМЕР_2 полковник ОСОБА_1 не видавав протягом січня-травня 2021 року накази командира в/ч НОМЕР_2  «Про виплату грошової компенсації замість харчування».
Опитана під час службового розслідування бухгалтер фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_2 , старший солдат ОСОБА_5 надала пояснення, де зазначила, що вона подавала командиру в/ч НОМЕР_2  полковнику ОСОБА_1 доповідь від 30.07.2021р. щодо відсутності наказів на виплату грошової компенсації замість харчування (обідів). Однак, командир в/ч НОМЕР_2 її доповідь не розглянув та будь-якого рішення по ній не прийняв. 
Подібні за своїм змістом пояснення надав також і помічник командира з фінансово-економічної роботи  - начальник фінансово-економічної служби  старший лейтенант ОСОБА_6 
ОСОБА_1 не заперечує не видання ним  у січні-травні 2021 року наказів командира в/ч НОМЕР_2 «Про виплату грошової компенсації замість харчування». 
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що на усунення цього недоліку був виданий наказ командира в/ч НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 28.10.2021р. №366. Зазначене, за твердженнями апелянта, свідчить про те, що станом на 08.11.2021р.  (дату видачі оскаржуваного наказу) вказаний недолік вже не існував, що не враховано ні відповідачем, а ні судом першої інстанції при вирішенні спору.
Колегія суддів вважає необґрунтованими такі посилання апелянта, оскільки наказ командира в/ч НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 28.10.2021р. №366 ним прийнято на виконання акту перевірки стану справ та ведення  господарської діяльності військовою частиною НОМЕР_2 , затвердженого в/ч НОМЕР_1 17.09.2021р. інв. №1371 н/т.
При цьому, прийняття вказаного наказу не свідчить про необґрунтованість висновків акту службового розслідування про недотримання командиром в/ч НОМЕР_2  полковником ОСОБА_1 абзацу 24 статті 67 Статуту №548-XIV, а навпаки є додатковим доказом того, що позивач не виконував свої обов`язки як командира військової частини, та самоусунувся від управління військовою частиною. 
Службовим розслідуванням, також, встановлено, що в порушення вимог ст.21 Закону України «Про державну таємницю» командир в/ч НОМЕР_2  полковник ОСОБА_1 видав наказ від 28.02.2020р. №42, яким призначив на посаду спеціаліста оператора служби охорони державної таємниці старшого солдата ОСОБА_7 .
Разом з тим, солдат ОСОБА_7 не має оформленого належним чином допуску до державної таємниці. 
В обґрунтування безпідставності таких висновків відповідача апелянт посилається на довідку в/ч НОМЕР_2 №3673 від 08.12.2021р., в якій зазначено про те, що в/ч НОМЕР_2 не має дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість таких доводів апелянта з огляду на наступне.
Відповідно до ст.ст. 21, 39 Закону України «Про державну таємницю» призначення осіб на посади заступників керівників з питань режиму, начальників РСО та їх заступників, а також видання наказу про покладення на окремого працівника обов`язків щодо забезпечення режиму секретності здійснюється за погодженням з органами Служби безпеки України та РСО вищестоящих державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій.
Посадові особи та громадяни, винні у порушенні встановленого законодавством порядку надання допуску та доступу до державної таємниці; провадженні діяльності, пов`язаної з державною таємницею, без одержання в установленому порядку спеціального дозволу на провадження такої діяльності, несуть дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Колегія суддів зазначає, що порушення полягало в призначенні на посаду  особи в режимно-секретний орган, яка не має допуску до роботи з державною таємницею, без відповідного погодження з СБУ. Про надання солдату на опрацювання інформації, яка містить державну таємницю, в матеріалах службового розслідування не йдеться. 
Звільнення наказом командира 361 окремого батальйону охорони  та обслуговування (по особовому складу) №17-РС від 16.09.2021р. старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_7 , спеціаліста-оператора служби  охорони державної таємниці в/ч НОМЕР_2 , у запас за підпунктом «в» пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та виключення його наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 01.10.2021р. №196 зі списків особового складу частини на всіх видів забезпечення з 02.10.2021р., не спростовує висновку акту службового розслідування про порушення позивачем ст.21 Закону України «Про державну таємницю» та не є підставою для звільнення його від дисциплінарної відповідальності за вчинення відповідного порушення.  
Варто зазначити, що в акті усунення недоліків, виявлених робочою групою військової частини НОМЕР_1 під час перевірки стану справ та ведення господарської діяльності військової частини НОМЕР_2 , затвердженому командиром в/ч НОМЕР_2 полковником ОСОБА_1  27.10.2021р., позивач не заперечував виявлене порушення ним ст.21 Закону України «Про державну таємницю» та вказав про його усунення шляхом звільнення старшого солдата ОСОБА_7  з військової служби у запас наказом командира в/ч НОМЕР_2  по стройовій частині від 01.10.2021р. №196.
На підставі викладеного у сукупності колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджено, а позивачем не спростовано, допущення ним порушень, про які йдеться у підпунктах 1-5 абзацу 3 описової частини наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2021р. №1039 «Про результати службового розслідування», за що в п.1 резолютивної частини вказаного наказу командир в/ч НОМЕР_1 правомірно наказав начальнику управління персоналу штабу в/ч НОМЕР_1 підготувати та направити встановленим порядком клопотання про притягнення командира в/ч НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді накладення дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність» за неналежне виконання обов`язків військової служби, порушення вимог абз.5 ст.11, ст.16, абзаців 2, 4, 6, 9, 16, 24, 25, 26 ст.67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.21 Закону України «Про державну таємницю». 
Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують, ґрунтуються на посиланнях, яким судом першої інстанції надано правильну правову оцінку, а тому підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 та скасування рішення від 02.05.2023р. колегія суддів не вбачає. 
Вимога про стягнення моральної шкоди є похідною, а тому також задоволенню не підлягає. 
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа, у відповідності до п.1 ч.6 ст.12 КАС України, є справою незначної складності, тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. «а»-«г» п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлений 29 серпня  2023 року.

Головуючий суддя:                                                                                            О.В. Лук`янчук   

Суддя:                                                                                                                  А.І. Бітов

Суддя:                                                                                                                           І.Г. Ступакова