Номер провадження: 22-ц/813/4381/23 
Справа № 521/16749/21
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.06.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Громіка Р.Д.,
                               Драгомерецького М.М., 
               за участю:
               секретаря                 Хухрова С.В.,
               представника ОМР -        Газдюк Л.В.,

       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 03 листопада 2022  року, ухваленого під головуванням судді Шенцевої О.П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1  до Одеської міської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення,
встановив: 

20.10.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради, в якому просила суд:
- встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вересня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1; 
- встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт, що ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , з якою позивачка на момент смерті була знайома та мешкала у неї в квартирі більше десяти років. Цей факт обумовлений тими обставинами, що вони з самого початку були доволі близькими подругами та у них були спільні інтереси, побут і таке інше. ОСОБА_2 була самотньою, не мала, а ні родини а ні дітей, а ні інших родичів які б могли їй допомогти, однак мала досить тяжку форму захворювань легенів.
ОСОБА_2 останні п`ять років дуже хворіла, тому вона запропонувала ОСОБА_1 проживати разом в належній їй квартирі за адресою АДРЕСА_1 та надавати їй допомогу. Весь час спільного проживання позивачка купувала ліки для ОСОБА_2 , харчі та займалась ремонтними роботами в квартирі надавала кошти на сплату комунальних платежів і таке інше, вона повністю матеріально утримувала ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 похованням займалась також позивачка ОСОБА_1 , що підтверджується договором замовлення на організацію та проведення поховання, укладений з КП «Спецпідприємство КПО» Бюро Ритуальних Послуг». Метою подачі даної заяви є встановлення факту проживання однією сім`єю між нею та ОСОБА_2 задля прийняття спадщини після померлої у зв`язку з неможливістю іншим шляхом, окрім судового встановити даний факт.
У встановлений законом строк, а саме 24.01.2018 року вона звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України Пучкової І.А. з заявою про прийняття спадщини після померлої в вересні 2017 року - ОСОБА_2 , проте їй було запропоновано для оформлення спадщини надати ряд документів в тому числі документи, що підтверджують факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. 

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 03 листопада 2022 року позовна заява ОСОБА_1 була задоволена (т.1, а.с.223-229). 
Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вересня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.
Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є спадкоємцем четвертої черги після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі Одеська міська рада (далі - ОМР) ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2022 року, ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

       Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, за участю представника ОМР - Газдюк Л.В.,колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання, у тому числі позивач ОСОБА_1 - через свого представника адвоката Верхолу І.О. (т.2, а.с.92, 96), однак до суду не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, за виключенням представника ОМР  - Газдюк Л.В.
Колегія суддів також зазначає, що у відповідності до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше 4-х місяців (т.2, а.с. 38), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанціїза участю представника ОМР - Газдюк Л.В., у відсутність інших учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав. 

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 , суд виходив із того, що спільне проживання однією сім`єю позивачки ОСОБА_1 та померлої ОСОБА_2 підтверджується наявними у справі доказами, а саме: копіями документів, з яких вбачається, що саме ОСОБА_1 організувала поховання ОСОБА_2 (т.1, а.с.9-12); актом мешканців будинку від 05.10.2021 року щодо встановлення факту проживання за адресою: АДРЕСА_1 , яким підтверджено факт проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 та ведення спільного господарства з 30.08.2010 року по теперішній час за вказаною адресою, а ОСОБА_2 проживала разом із ОСОБА_1 з 30.08.2010 року по 14.09.2017 року (т.1, а.с.141), копією довідки Ширяївської селищньої ради Одеської області від 13.05.2021 №917, відповідно до якої вказано, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрована, але не проживає за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с.142), копіями квитанцій щодо утримання лікування ОСОБА_2 (т.1, а.с. 158-160), актом від 01.07.2016 року приймання виконання робіт №394076 до Договору №303388 від 23.06.2016 р. про надання телекомунікаційних послуг ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.162-171), копією заявки на доставку товару від 30.05.2016 р. на адресу АДРЕСА_1 , замовником якої є ОСОБА_1 (т.1, а.с.172-175), копією квитанції на купівлю побутової техніки та будівельних матеріалів (т.1, а.с.176- 192).
Зазначені докази суд розцінив як такі, що підтверджують надання допомоги та піклування позивачкою спадкодавцю ОСОБА_2 та свідчать про те, що з 2010 року до моменту смерті спадкодавиці між ними мали місце усталені відносини, що притаманні сім`ї, а саме факт наявності спільного господарства, взаємних прав та обов`язків щодо витрачання коштів, побуту та взаємного дбання.
Більше того, суд вказав, що та обставина, що згідно акту від 05.10.2021 року, який підписаний головою правління ОСББ та свідками, було підтверджено факт того, що померла фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 з позивачкою до 14.09.2017 року, не спростовують факту спільного проживання позивачки ОСОБА_1 з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , протягом більше 5 років до дня смерті ОСОБА_2 .
Проте, з такими висновками колегія суддів не погоджується, виходячи з наступних обставин.
На думку колегії суддів позивачка ОСОБА_1 не надала суду належних, допустимих і достатніх доказів для того, щоб зробити висновок про те, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вересня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.
Як наслідок, суд також безпідставно встановив факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є спадкоємцем четвертої черги після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з того, що матеріали справи не мають достатньо доказів того, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю саме з вересня 2012 року.
Так, матеріали справи не мають доказів спільного проживання позивача та спадкодавця, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, сплати комунальних послуг, купівлі мана для спільного користування, витрат на утримання житла, його ремонту, починаючи з вересня 2012 року. 
Не можуть слугувати докази проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 однією сім`єю саме з вересня 2012 року і акт мешканців будинку від 05.10.2021 року щодо встановлення факту проживання за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 141), копія довідки Ширяївської селищної ради Одеської області від 13.05.2021 №917, відповідно до якої ОСОБА_1 дійсно зареєстрована, але не проживає за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с.142), копії квитанцій щодо лікування ОСОБА_2 (т.1, а.с. 158-160), акт від 01.07.2016 року приймання виконання робіт №394076 до Договору №303388 від 23.06.2016 р. про надання телекомунікаційних послуг ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.162-171), копія заявки на доставку товару від 30.05.2016 р. на адресу АДРЕСА_1 , замовником якої є ОСОБА_1 (т.1, а.с.172-175), копія квитанції на купівлю побутової техніки та будівельних матеріалів (т.1, а.с.176- 192).
Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що ці докази жодним чином не підтверджують факту проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 однією сім`єю, починаючи з вересня 2012 року по 2015 рік, оскільки ОСОБА_1 надала суду докази своїх витрат по вищевказаний квартирі, за 2016-2017 роки.

Колегія суддів також зазначає, що документи про понесення ОСОБА_1 витрат на поховання не можуть вважатись належним доказом спільного проживання, оскільки поховання не є підтвердженням факту спільного проживання та наявності спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, а свідчить про волевиявлення доброї волі до померлої. 
Більше того, звертаючись до суду з клопотанням про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, позивачка ОСОБА_1 приховала той факт, що 08.08.2013 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , 1978 р.н., оскільки на сторінці 10 паспорту громадянина України ОСОБА_1 ці дані були відсутні (т.1, а.с.113, 123-звор.).
Проте заявник апеляційної скарги надала суду копію паспорту громадянки України  ОСОБА_1 , на 10 сторінці якого мається штамп про  те, що  ОСОБА_1 08.08.2013 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 (т.2, а.с.81-звор.). Така ж дані були і на сторінці 10 паспорту громадянки України ОСОБА_1 при звернення до суду (т.1, а.с.4-звор.).

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, її заявник зазначила, що ОСОБА_1 приховала від суду той факт, що вона з 08.08.2013 року перебуває в шлюбі з громадянином ОСОБА_3 , так як зі своїм чоловіком вона не могла проживати в однокімнатній квартирі разом з ОСОБА_2 протягом 5 років до дня смерті ОСОБА_2 .
З цих підстав колегія суддів зазначає, що вказаний факт є припущенням заявника апеляційної скарги, оскільки причина приховання позивачкою зазначеного факту є невстановленою, а в силу ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, на думку колегії суддів матеріали справи не мають достатніх доказів проживання позивачки  ОСОБА_1  та ОСОБА_2 , яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з вересня 2012 року до дня її смерті, що свідчить про незаконність оскаржуваного судового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені у повному обсязі.

Крім того, судом не було враховано, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , який також претендував на спадщину (т.1, а.с.103, 106). 
Судом також не було враховано, що ОМР вже визнала відумерою спадщину, а саме: квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 29,7 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., після смерті ОСОБА_2 , про що 30.06.2020 року Малиновським районним судом м. Одеси було ухвалено судове рішення і право власності на вказане спадкове майно зареєстроване за територіальною громадою м. Одесі, в особі ОМР (т.1, а.с.49, 25, т.2, а.с.72-74). 
Також судом не було враховано того факту, що в Довідці про отримання (неотримання) допомоги на дітей одиноким матерям, адреса позивача ОСОБА_1 вказана: смт. Ширяєво, а також зазначено, що вона стояла на обліку в управлінні охорони здоров`я, материнства та соціального захисту населення в період з 01.08.2013 року по 31.10.2020 року (т.1, а.с.122).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу заперечень проти судового рішення та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду - скасувати і прийняти постанову якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  до ОМР про встановлення фактів, що мають юридичне значення,відмовити.

Крім того, у відповідності до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути із  ОСОБА_1  на користь ОМР сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2724 грн., за реквізитами Юридичного департаменту ОМР, код ЄДРПОУ: 26302537, р\р UА 808201720344250211000034995, ДКСУ м. Київ, МФО 820172.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 03 листопада 2022 року скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  до Одеської міської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення,відмовити.

Стягнути із  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_1 , на користь Одеської міської ради сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2724 грн. (дві тисячі сімсот двадцять чотири гривні), за наступними реквізитами:
Код ЄДРПОУ: 26302537, р\р UА 808201720344250211000034995, 
ДКСУ м. Київ, МФО 820172.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 10.07.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду:        С.М. Сегеда

       Р.Д. Громік

       М.М.Драгомерецький