УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2023 року 
м. Київ
справа № 756/8043/22
провадження № 51 - 5318 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року щодо нього з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження,
встановив:
З огляду на те, що у клопотанні засудженого наведені об`єктивні причини пропуску строку на касаційне оскарження, колегія суддів вважає за необхідне визнати їх поважними, задовольнити клопотання та поновити вказаний строк.
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст.185 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців. 
Відповідно до ст.71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано не відбуте ОСОБА_4 покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року у виді одного місяця позбавлення волі та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. 
Вирішено питання щодо долі речових доказів.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року вирок місцевого суду змінено в частині призначеного покарання.
Призначено ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст.185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 71 КК остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
За вироком суду встановлено, що  ОСОБА_4 25 липня 2022 року, близько 10:46 год, перебуваючи в торговельному залі гіпермаркету «Ашан Петрівка», який розташований по проспекту Степана Бандери 15А в м. Києві, діючи умисно, повторно, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність і соціально-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, в умовах дії воєнного стану, взяв з торговельних полиць товар, а саме: кабель USB Xoko sc-100 m у кількості 11 одиниць, кабель USB Xoko sc-110 m у кількості 7 одиниць, кабель AUX у кількості 2 одиниць, гарнітуру «Ріко» у кількості 1 одиниці, гарнітуру «Denmen» у кількості 1 одиниці, що належить ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» та поклав його під одяг та у поясну сумку, що мав при собі. 
Після чого, не розплатившись за вказаний товар,на загальну суму 1084 гривні 17 копійок (без урахування ПДВ) ОСОБА_4 пройшов через касову зону вказаного гіпермаркету, але не довів свій злочинний умисел до кінця, оскільки його було затримано працівником охорони гіпермаркету.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить ухвалу Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року щодо нього змінити, пом`якшити йому покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2. ст. 185 КК, застосувавши положення ст. 69 КК. 
На думку засудженого, усупереч вимогам ст. 65 КК, суд не врахував повною мірою всіх встановлених у справі пом`якшуючих обставин, зокрема його щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину та відсутність збитків.
Вважає, що остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців буде справедливим та достатнім для його виправлення.
Крім того, в касаційній скарзі ОСОБА_4 вказує на істотне порушення, допущене апеляційним судом, а саме те, що проголошення повного тексту ухвали було здійснено за відсутності учасників кримінального провадження, в тому числі  і без особи засудженого, участь, якого є обов`язковою.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши долучену до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Доведеності винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, установлених та перевірених місцевим судом у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, а також правильності кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки касатор не оскаржує законності й обґрунтованості судового рішення у цій частині. 
Що стосується доводів засудженого ОСОБА_4 про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Як убачається зі змісту вироку, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання було враховано ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, а також відомості які характеризують особу, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд обґрунтовано дійшов висновку, що перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, та правильно призначив покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст.15 ч. 4 ст. 185 КК. Поряд з цим суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для застосуванням ст. 69 або ст.75 КК.
На підставі ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2022 року, 24 червня 2022 року ОСОБА_4 звільнено з місць позбавлення волі умовно-достроково з невідбутим строком 1 місяць 26 днів. 
Згідно ч. 1 ст. 71 КК якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
З оскаржуваного вироку вбачається, що інкриміноване кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив 25 липня 2022, тобто в період умовно- дострокового звільнення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про необхідність призначення покарання за сукупністю вироків та на підставі ст. 71 КК приєднав частково у виді одного місяця позбавлення волі невідбуте ОСОБА_4 покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року.
З наведеними висновками суду першої інстанції погодилася й колегія суддів апеляційного суду.
При цьому апеляційний суд вірно зазначив, що вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, місцевим судом не було враховано вимоги ч. 3 ст. 68 КК, а тому цей суд, дотримуючись вказаних вимог КПК змінив вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання.
Таким чином, покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК призначене апеляційним судом засудженому ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 5 років відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів. 
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК. 
Що стосується доводів засудженого ОСОБА_4 з приводу того, що повний текст ухвали апеляційного суду всупереч приписам КПК було проголошено без учасників кримінального провадження, в тому числі і без нього, слід зазначити наступне.
Положеннями ч. 1 ст. 412 КПК визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Як убачається з оскаржуваного судового рішення, засуджений був присутнім у судовому засіданні під час здійснення кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, томуприсутність чи відсутність його та інших учасників кримінального провадження  під час оголошення повного тексту ухвали ніяким чином не впливає на законність, обґрунтованість чи вмотивованість цього судового рішення.
З огляду на викладене, касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не містить переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність судового рішення постановленого щодо нього.
Відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Клопотання ОСОБА_4 задовольнити та поновити йому строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді

 
 
ОСОБА_5                                               ОСОБА_2                                                ОСОБА_3