УХВАЛА

02 серпня 2023 року 
м. Київ

справа №420/13034/22
адміністративне провадження № К/990/25254/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:  
судді-доповідача - Губської О.А.,  
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.
перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2023 року у справі №420/13034/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України , Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів,
в с т а н о в и в:  
У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправним та скасувати наказ командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №68 від 24.02.2022 в частині увільнення від займаної посади і зарахування у розпорядження командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України - полковника ОСОБА_1 , командира НОМЕР_3 окремого батальйону охорони та обслуговування, ВОС - 0210003 , за підпунктом 8, пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ.
визнати протиправним та скасувати наказ командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №205 від 23.03.2022 в частині увільнення від займаної посади і призначення полковника ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні командувача військ військової частини НОМЕР_2 , - заступником командира артилерійського дивізіону з озброєння 115 окремої механізованої бригади корпусу резерву військової частини НОМЕР_5 , ВОС-7050003, на посаду з шпк "майор".
визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №211 від 12.08.2022 в частині виключення ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
поновити ОСОБА_1 на посаді командира 363 окремого батальйону охорони та обслуговування, ВОС - 0210003.
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 МО України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю втраченого заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи: з 12.08.2022 по дату поновлення на посаді, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 МО України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки: 15 днів за 2019 рік, і 15 днів за 2021 рік, та додаткової відпустки за 2016-2022 роки, як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 МО України, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні: 15 днів за 2019 рік і 15 днів за 2018 рік - щорічної основної відпустки, та додаткової відпустки за 2016-2022 роки, як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 МО України, щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 16.11.2016 року по 28.02.2019.
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 МО України, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період: з 16.11.2016 по 28.02.2018 із застосуванням "базового місяця" січень 2008 року; з 01.03.2018 по 28.02.2019 із застосуванням "базового місяця" березень 2018 року.
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
стягнути з Міністерства Оборони України в особі Сухопутних військ Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданої моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч) гривень
стягнути з оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (умовна назва військова частина НОМЕР_2 ) Міністерства Оборони України на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданої моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч) гривень.
стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданої моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) гривень.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 МО України, щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 16.11.2016 року по 28.02.2018 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 МО України ( АДРЕСА_1 ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) індексацію грошового забезпечення за період з 16.11.2016 року по 28.02.2018 року, із застосуванням «базового місяця» січень 2008 року. В решті позовних вимог відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2023 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року у справі №420/13034/22 скасовано в частині позовних вимог щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.02.2019. Ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задоволено. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.02.2019. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.02.2019 із застосуванням "базового місяця" березень 2018 року. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного від 20 березня 2023 року у справі №420/13034/22 залишено без змін.
Не погоджуючись із цією постановою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону Верховний Суд вважає за потрібне відмовити у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.  
Згідно з частиною першою статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.  
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
В свою чергу, відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.  
За змістом частини четвертої  статті 12 КАС України  виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.  
Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).  
У цій справі, суд першої інстанції, врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.
За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України.  
Однак, у касаційній скарзі відсутні посилання скаржника на передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки. Мотиви, наведені у касаційній скарзі, зводяться лише до переоцінки доказів у справі та незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо застосування норм законодавства.
З огляду на викладене, зазначення заявником у касаційній скарзі про порушення судом попередньої інстанції норм матеріального та процесуального права не є достатнім для вирішення питання про відкриття касаційного провадження у цій категорії справ.
Одночасно, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій пункту 1 статті 6 Конвенції.
Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.  
Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 КАС України,
у х в а л и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2023 року у справі №420/13034/22.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	О.А. Губська М.В. Білак   О.В. Калашнікова