ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

14 серпня 2023 року 	м.Суми	

Справа №592/10603/22 
Номер провадження 22-ц/816/757/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Рунова В. Ю. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Терещенком Вадимом Володимировичем,
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 березня 2023 року у складі судді Князєва В.Б., ухваленого в м. Суми,
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання – Інжиніринг» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Терещенка В.В. звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-ІНЖИНІРИНГ» (далі – АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ») про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Свої вимоги мотивував тим, що у період з 05 березня 2021 року по 14 жовтня 2022 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. У відповідності з вимогами чинного законодавства відповідач щомісячно здійснював нарахування позивачу сум заробітної плати, але останні місяці перед звільненням її не виплачував. При звільненні позивача відповідачем не було проведено з останнім розрахунку, тобто виплачено не всі суми, які належать ОСОБА_1 від товариства. Відповідач має перед позивачем заборгованість по заробітній платі у розмірі 133 443,36 грн, що також є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ» на користь ОСОБА_1 нараховану, але невиплачену заробітну плату у сумі 133 443,36 грн та середній за заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні; допустити негайне виконання рішення суду та судові витрати покласти на відповідача.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 133 443 грн 36 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ» судовий збір на користь держави у розмірі 992 грн 40 коп.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.
Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Терещенка В.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. 
В доводах апеляційної скарги не погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці внаслідок військової агресії рф проти України.
Вважає, що твердження відповідача з приводу того, що товариство звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, адже це порушення допущено саме внаслідок військової агресії росії проти України, що відповідно до листа Торгово-промислової палати України є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сиди), вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Крім того, вимоги закону не змінювалися, діюче законодавство зобов`язує роботодавця своєчасно виплачувати заробітну плату.
На думку скаржника, суд при ухваленні рішення в оскаржуваній частині не дотримався ряду основних принципів цивільного судочинства, зокрема: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Зазначає, що в оскаржуваному рішенні судом надано належну оцінку всім доводам, які наведені в позовній заяві та відзиві на позовну заяву, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм Конституції України та ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заробітної плати не оскаржується, а тому колегією суддів відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ» з 05 березня 2021 року по 14 жовтня 2022 року (а.с. 9-11). 
Наказом відповідача від 12 жовтня 2022 року № 2675/ВК позивача звільнено з 14 жовтня 2022 року за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 13).
З розрахункового листа за жовтень 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 було нараховано, але не виплачено заробітну плату в розмірі 133 443,36 грн (а.с. 19).
З довідки АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ» від 23 січня 2023 року за № 16-07/31 про заробітну плату колишнього працівника АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ» ОСОБА_1 сума заробітної плати, належної до виплати станом на 01 січня 2023 року (після відрахування ПДФО та військового збору) ОСОБА_1 складає 133 443 грн 36 (а.с. 32).
Також з довідки відповідача від 08 лютого 2023 року за № 16-07/72 середньоденна заробітна плата без відрахування ПДФО та військового збору становить 1374 грн 82 коп. (а.с. 37).
Частково задовольняючи позовні вимоги та відмовляючи у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для звільнення товариства від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, оскільки вони виникли внаслідок військової агресії російської федерації проти України. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Так, ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану з 24 лютого 2022 року.
Згідно зі ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.
Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»)».
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26 жовтня 2022 року, справа № 905/857/19, провадження № 12-56гс21, зазначила, що заробітна плата не є відповідальністю в розумінні ст. 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили, а також, дійшла висновку, що: «Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (частина перша статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).
Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.
Із викладеного вбачається, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі ст. 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».
Разом з цим, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (ст. 82 ЦПК України). Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів.
Відповідно до положень статті 263 ЦК України непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.
Обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) - це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією із сторін, незалежні від її волевиявлення і контролю, а також непереборні при вживанні всіх розумних заходів щодо їх запобігання. Визначення обставин непереборної сили наведено у статті 79 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів (укладена у Відні 11 квітня 1980 року). Для визначення яких-небудь обставин форс-мажорними необхідно обов`язкова наявність ряду чинників: непереборність сили, що викликала ці обставини; неможливість контролювати ситуацію, впливати на неї; виникнення перешкоди не могло бути передбачено під час укладення зобов`язання.
Із урахуванням положень ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та пункту 6.10 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії Торгово-промислової палати України 18 грудня 2014 року № 44(5), документом, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), є сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який видає Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, вимоги до якого встановлені пунктом 6.11 Регламенту.
За таких обставин,  роботодавцю необхідно довести настання обставин непереборної сили, які б свідчили про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків виплати заробітної плати.
Як вбачається з листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, палата засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24 лютого 2022 року (а.с. 39).
Постановою прокурора Окружної прокуратури міста Суми Левченка А. від 14 квітня 2022 року визнано АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ» потерпілим у кримінальному провадженні № 42022202510000032 від 05 березня 2022 року за ч. 1 ст. 438 КК України за фактом застосування засобів ведення війни, заборонених міжнародним правом, порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та віддання наказів про вчинення таких дій, що полягали у вчиненні обстрілів мирного населення та цивільної інфраструктури 05 березня 2022 року, що призвело до зруйнування будівель і споруд АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ» по пр-ту Курському, 30, м. Суми (а.с. 38).
30 листопада 2022 року Сумською Торгово-промисловою палатою було видано АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ» сертифікат № 5900-22-1596, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме, забезпечення граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів, а саме зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України (а.с. 40-41).
24 січня 2023 року Сумською Торгово-промисловою палатою було видано AT «СМНВО - Інжиніринг» сертифікат № 5900-23-0322, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме, забезпечення граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів, а саме зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України по Договору на поставку № 1467/21 запасних частин до насосного обладнання для планово-попереджувального ремонту енергоблоку № 1 Білоруської АЕС від 03.11.2021 (а.с. 42).
Надані відповідачем докази доводять, що у період за який позивач просить стягнути середній заробіток порушення зобов`язання сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, що на підставі частини 3 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності за цим зобов`язанням.
Згідно приписів ст. 15 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відшкодування працівникам та роботодавцям пов`язаних із трудовими відносинами грошових сум, втрачених внаслідок збройної агресії проти України, здійснюється за рахунок коштів держави-агресора, а також коштів, отриманих з/від відповідних фондів на відновлення України, у тому числі міжнародних, міжнародної технічної та/або поворотної чи безповоротної фінансової допомоги, інших джерел, передбачених законодавством.
За встановлених обставин та з врахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскарженого рішення суду.        
Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Враховуючи ціну позову, дана справа відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, а тому касаційному оскарженню згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Терещенком Вадимом Володимировичем, залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 березня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   В. Ю. Рунов