ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1992/23 Справа № 192/1454/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Щербина  Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 вересня 2023 року                                                                м. Дніпро

       Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , її захисника Чесняка Ф.Ф. у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючої економістом у Хортицькій Національній Академії, який зареєстрована та мешкає за адресою: . АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:
       Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 гривень.         ОСОБА_1 визнано винною в тому, що вона 15 липня 2023 року об 11 годині 15 хвилин на 440 км автодороги Н-08 «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя» керувала транспортним засобом - автомобілем марки «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах з порожнини рота, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу «Drager Alcotest» або у встановленому законом порядку у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 категорично відмовилася у присутності двох свідків, що зафіксовано за допомогою нагрудної боді-камери поліцейського № 000439. Своїми діями ОСОБА_1 порушила пункт 2.5 ПДР України, тобто вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       В апеляційній скарзі особа, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 просить скасувати постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження відносно неї на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
       В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що: 
- у протоколі не зазначено, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а також те, що водій відмовився від проходження такого огляду. Також в протоколі не зазначено, що водій відмовився і від проходження огляду у закладі охорони здоров`я;
- на відеозаписі, який знаходиться в матеріалах справи, відсутній факт зупинки авто Хюндай Акцент № НОМЕР_1 ;
- після того, як апелянт не дала працівникам поліції згоди на вирішення проблеми неформально, її запропонували пройти в кабінет патрульного посту, де згодом з`явилися «свідки», які підписали запропоновані їм начебто їхні пояснення і засвідчили, що ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння;
- відеозапис, наявний в матеріалах справи, не є безперервним;
- суд не викликав і не допитав свідків в судовому засіданні, хоча вони, на думку апелянта, є суперечливими і не відповідають фактичним обставинам події, а також їх пояснення не можуть братися до уваги, якщо вони не надали показання в судовому засіданні під присягою.

       Суд апеляційної інстанції, заслухавши особу, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , її захисника Чесняка Ф.Ф., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, допитавши свідка ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.
       Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
       У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
       Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.
       Відповідно до роз`яснень п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. 
       Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі. 
       Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законними та відповідають фактичним обставинам справи.
       Винність ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП по справі доказами, а саме: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 447754 від 15 липня 2023 року;
- відеозаписом з нагрудної бодікамери поліцейського № 000439, на якому зафіксовано як ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння;
- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 , який пояснив, що 15 липня 2023 року на 440 км автодороги Н-08 він був запрошений у якості свідка того, що водій ОСОБА_1 відмовилася пройти огляд на місці зупинення транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу «Drager Alcotest» або у встановленому порядку у медичному закладі, як і відмовилася давати пояснення;
- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 , згідно з якими 15 липня 2023 року на 440 км автодороги Н-08 був запрошений у якості свідка того, що водій ОСОБА_1 відмовилася пройти огляд на місці зупинення транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу «Drager Alcotest» або у встановленому порядку у медичному закладі, як і відмовилася давати пояснення;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення, зокрема, стану алкогольного сп`яніння до Центру лікування залежностей КП «ОМПЦЛЗ» ДОР;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме «Drager Alcotest 0685», відповідно до якого ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовилася.
       Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою, та в адміністративних матеріалах відсутні докази, які б їх спростовували, тож посилання в апеляційній скарзі на суперечність показів свідків-понятих та невідповідність їх пояснень фактичним обставинам адміністративного правопорушення є власною суб`єктивною оцінкою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та проявом нічим не підтверджених припущень останньої. 
       Крім того, апеляційний суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_2 , допитаної за клопотанням ОСОБА_1 та її захисника під час апеляційного розгляду, оскільки вони жодним чином не спростовують зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення та встановлені в постанові суду обставини, зокрема відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.
       Також у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
       Згідно з п. 3, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року, огляд проводиться: - поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; - лікарем закладу охорони здоров`я.
       Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.
       В пункті 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затверджений Постановою Кабінета Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року вказано, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
       Апеляційним переглядом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.
       Крім того, у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КупАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
       В даному випадку відмова водія ОСОБА_1 від проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння як на місці події, так і в медичному закладі, фіксувалася поліцейськими на бодікамеру та у присутності двох свідків, що цілком узгоджується з приписами вищезазначеної норми закону.
       Відповідно до ст. 31 Закону України “ Про Національну поліцію”, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Долучений до матеріалів справи відеозапис відповідає зазначеним вимогам та положенням ст. 251 КУпАП та про нього зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, а посилання в апеляційній скарзі на порушення, допущені працівниками поліції в частині не здійснення безперервного відеозапису події від 15.07.2023 року хоча і є слушними, не можна вважати істотними, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення підтверджуються всією сукупністю доказів, досліджених судом під час розгляду даної справи, при цьому на відеозаписі з місця події зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, тому відеозапис є належним та допустимим доказом. Відсутність у долучених до матеріалів справи відеозаписах відомостей про інші події, які не стосуються суті складеного стосовно ОСОБА_1 протоколу, не спростовує факту вчинення нею інкримінованого адміністративного правопорушення. До того ж, посилання в апеляційній скарзі на не здійснення в даному випадку поліцейськими безперервного відеозапису не є слушними, так як обставини вчинення адміністративного правопорушення підтверджуються сукупністю доказів, при цьому на відеозаписі з місця події зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. 
       Доводи апелянта щодо відсутності підстав для зупинки її автомобіля також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до рапорту працівника поліції транспортний засіб «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_1 , був зупинений на підставі п. 5 ч.1 ст. 35 ЗУ “Про національну поліцію” за порушення п.2.3в ПДР та відносно неї було винесено постанову за ч.5 ст.121 КУпАП. До того ж, підстави для зупинки транспортного засобу або відсутність таких підстав не спростовують факту відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тобто порушення водієм п.2.5 ПДР, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не впливають на висновки суду щодо доведення вини водія транспортного засобу та мають наслідком притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення, встановленого санкцією даної норми закону. Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. 
       Доводи захисника про те, що після того, як апелянт не дала працівникам поліції згоди на вирішення проблеми неформально, її запропонували пройти в кабінет патрульного посту, де згодом з`явилися «свідки», які підписали запропоновані їм начебто їхні пояснення і засвідчили, що ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не підтверджуються будь-якими доказами, а тому не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції. 
       Що стосується призначення ОСОБА_1 покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд наклав на останню правомірне стягнення у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, у строк, передбачений ст.38 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у відповідності до п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку немає.
       Інші аргументи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення. Натомість винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження зібраними доказами, що містяться у матеріалах справи у відповідності зі ст. 251, 252 КупАП, і доводи апеляційної скарги не схиляють суд апеляційної інстанції до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення.        
       Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Суд апеляційної інстанції враховує, крім іншого, й положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
       Підсумовуючи викладене апеляційний суд вважає, що перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву, а в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, що цілком узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року). Тож, місцевим судом було прийнято правильне та обґрунтоване рішення стосовно винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, а тому оскаржувану постанову суду слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - залишити без задоволення. 
       Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КупАП - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду                         Г.П. Слоквенко