Ухвала
Іменем України
 
22 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 496/3224/13-ц
провадження № 61-12438ск23
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                   
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 14 липня 2023 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 24 722,13 дол. США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України складає 197 603,97 грн. 
 
Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19 листопада 2013 року позовну заяву задоволено. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за договором «Автопакет» № 05/09/2007/840-К/766 від 18 вересня 2007 року в сумі 24 722,13 дол. США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України складає 197 603,97 грн.
 
ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулося до суду із заявою, в якій просило замінити вибулого стягувача ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс» у вказаній справі.
 
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 08 липня 2020 року заяву задоволено.
 
Замінено сторону виконавчого провадження ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс» у цій цивільній справі.
 
Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 травня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху.
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 липня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 08 липня 2020 року. У відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 08 липня 2020 року відмовлено. 
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відсутні поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.
 
18 серпня 2023 року ОСОБА_3 , яка діє від імені ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 14 липня 2023 року у вказаній вище справі.
 
Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що з оскаржуваною постановою заявник ознайомився в Єдиному державному реєстрі судових рішень 19 липня 2023 року. 
 
Відповідно до положень частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу Одеського апеляційного суду постановлено 14 липня 2023 року та оприлюднено 19 липня 2023 року.
 
З урахуванням конкретних обставин, а саме дати прийняття оскаржуваного судового рішення, дати оприлюднення оскаржуваного судового рішення, дати подання касаційної скарги, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такого, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.
 
Дослідивши касаційну скаргу заявника колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
 
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
 
Частиною першою статті 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
 
Згідно з частиною першою статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
 
Отже, вказаною нормою процесуального права чітко передбачено, що питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження досліджується у всіх наведених випадках, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
 
Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Саме цією нормою права керувався суд апеляційної інстанції, зазначивши, що наведених законом виключних випадків для відкриття апеляційного провадження у справі немає.

 
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу Біляївського районного суду Одеської області постановлено 08 липня 2020 року, повний текст якої складено 08 липня 2020 року та оприлюднено 13 липня 2020 року.
 
Суд апеляційної інстанції встановим, що у квітні 2020 року від ТОВ «Консалт Солюшенс» надійшла заява про заміну сторони.
 
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28 квітня 2023 року справу розподілено та визначено головуючого суддю.
 
Розгляд заяви призначено на 08 липня 2020 року на 10.00 годину. ОСОБА_1 на адресу реєстрації (що підтверджується відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ МВС України в Одеській області) направлено повідомлення про розгляд справи, в якому міститься дата розгляду заяви.
 
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 вказане повідомлення отримав 16 червня 2020 року. 
 
Апеляційна скарга та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не містить посилань на обставини непереборної сили, які зумовили пропуск строку на апеляційне оскарження рішення суду понад рік.
 
Отже, враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).
 
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
 
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).
 
Аналогічний висновок міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись статтею 390, пунктом 1 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Одеського апеляційного суду від 14 липня 2023 року.
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 14 липня 2023 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                  А. І. Грушицький

                                                                                                             І. В. Литвиненко

                                                                                                             Є. В. Петров