Номер провадження: 22-ц/813/5488/23 
Справа № 1512/2-1526/11
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Дришлюк А. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Сегеди С.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеса від 21 березня 2023 року по цивільній справі за позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - Одеської міської ради, ОСОБА_2 про приведення об`єкту до попереднього стану, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні власністю, приведення об`єкту до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи - Одеська міська рада, ОСОБА_2 , інспекція ДАБК,

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2023 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася до Київського районного суду м. Одеси із заявою про видачу дубліката виконавчого листа. В обґрунтування заяви зазначила, що у провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходилася цивільна справа №1512/2-1526/11. Представник ОСОБА_2 14 жовтня 2014 року подав до суду заяву про видачу виконавчого листа у даній справі. 22 жовтня 2014 року Київським районним судом м. Одеса було видано виконавчий лист по справі №1512/2-1526/11 щодо зобов`язання ОСОБА_1 знести чотирьохповерхову будівлю під літ. «А1», яка розташована на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Після цього представник ОСОБА_2 , звернувся до Київського ВДВС ОМУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом. Постановою старшого державного виконавця Першого Київського ВДВС ОМУЮ Шатохіна О. П. Від 31 жовтня 2014 року було відкрито виконавче провадження. В подальшому, постановою старшого державного виконавця Київського ВДВС ОМУЮ Бахової В.І. від 29 грудня 2015 року вищезазначене виконавче провадження було закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Представник заявниці вказує, що 20 грудня 2022 року вона звернулася до районного суду із заявою про отримання виконавчого листа в даній справі, однак згідно з даними архіву суду виконавчий лист не зберігся. З огляду на це, представник позивача просила видати дублікат виконавчого листа у справі №1512/2-1526/11 (в.м., а.с. 1-30).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеса від 21 березня 2023 року заяву задоволено у повному обсязі (в.м., а.с. 31-38).
28 березня 2023 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 березня 2023 року. Апелянт не погоджується із оскаржуваною ухвалою та вважає її такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що заявником не надано жодних належних та допустимих доказів втрати виконавчого листа, окрім того факту, що згідно з даними архіву суду, виконавчі листи по вказаній справі не збереглися. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається відсутність клопотання або заяви щодо поновлення строку на пред`явлення дублікату виконавчого листа. Окрім того, апелянт посилається на те, що згідно з нормами чинного законодавства, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам звичайним поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу. У результаті чого, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом із направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак, у матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження вручення надісланого судом відправлення з виконавчим листом (в.м., а.с. 39-42).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження (головуючий суддя - Приходько Л.А.) (в.м., а.с. 54-55).
У зв`язку з достроковим закінченням відрядження судді Херсонського апеляційного суду Приходько Л.А., згідно з рішенням Вищої ради правосуддя № 567/0/15-23 від 30 травня 2023 року, протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 15 червня 2023 року, цивільну справу було розподілено на колегію суддів: головуючого суддю Дришлюка А.І., суддів Сегеди С.М., Громіка Р. Д. (в.м., а.с. 63-64).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 червня 2023 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду (в.м., а.с. 69-70).
13 вересня 2023 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано відзив на апеляційну скаргу, в якому представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зазначила, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права. Повідомивши обставини справи, представник позивача вказала на те, що виконавчий лист є фактично втрачений, що ставить під загрозу питання виконання рішення взагалі. Представник позивача вважає, що стягувач не може бути обтяжений тягарем доведення обставин, які не залежали від нього щодо встановлення особи винної у загубленні виконавчого листа. Крім того, представник позивача зазначив, що тривалий розгляд справи, неодноразовий перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2014 року в апеляційному та касаційному порядку, призвели до переривання строків пред`явлення виконавчого документа до виконання. Тому, з огляду на викладене у відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 11, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
У судовому засіданні, 14 вересня 2023 року, апелянт та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, позивач та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили залишити оскаржувану ухвалу без змін. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавали.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що неподання після закриття виконавчого провадження 29 грудня 2015 року виконавчого листа для повторного виконання, у зв`язку із чим на момент розгляду питання видачі дублікату виконавчого листа формально сплив встановлений законом термін звернення даного виконавчого листа до виконання, має поважні причини - розгляд весь цей час справи у порядку апеляційного та касаційного провадження, а тому, суд першої інстанції вважав, що є підстави для поновлення строку для пред`явлення даного виконавчого листа до виконання. Також при розгляді даного питання суд першої інстанції, посилаючись на постанову ВП ВС від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц, врахував принцип jura novit curia (суд знає закон). Щодо питання доведеності втрати виконавчого листа як обов`язкової умови видання дублікату, суд першої інстанції врахував, що за змістом постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 29 грудня 2015 року виконавчий лист направлений до суду, який його видав. У Київському районному суді м. Одеси вказаного виконавчого листа немає. Стягувач не може бути обтяжений тягарем доведення обставин, які не залежали від нього щодо встановлення особи винної у загубленні виконавчого листа. З огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість задоволення заяви про видачу дублікату виконавчого листа (в.м., а.с. 36-37).
Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Пунктом 17.4 Перехідних положень ЦПК України визначено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
З матеріалів справи вбачається, що на виконанні в Київському відділі ДВС м. Одеса перебував виконавчий лист №1512/2-1526/11 (в.м., а.с. 26).
29 грудня 2015 року постановою державного виконавця виконавче провадження було закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».
Пунктом 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на час закінчення виконавчого провадження) передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.
Згідно з ч. 3 ст. 75 Закону «Про виконавче провадження» (який діяв на час закінчення виконавчого провадження) у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.
Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на час закінчення виконавчого провадження) у випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав.
Тобто, виносячи постанову від 29 грудня 2015 року про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець Київського ВДВС м. Одеса повинен був направити виконавчий лист №1512/2-1526/11 до Київського районного суду м. Одеса - до суду, який видав виконавчий лист. Разом з тим, суд першої інстанції встановив, що в архіві суду вказаний виконавчий лист відсутній (в.м., а.с. 37). Отже, фактично виконавчий лист було втрачено та така втрата відбулася не з вини стягувача. Доводи апелянта про те, що заявником не надано доказів втрати виконавчого листа не заслуговують на увагу, оскільки єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Відповідно, сам по собі факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в суді, що його видав, свідчить про те, що його було втрачено.
Щодо доводів апелянта про пропуск строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та відсутності окремої заяви від заявниці для його поновлення апеляційний суд зазначає наступне.
Як вже зазначалося вище, 29 грудня 2015 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання на момент видачі вказаного виконавчого листа встановлювались статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон № 606-XIV). Закон №606-XIV втратив чинність з 05 жовтня 2016 року згідно із Законом № 1404-VIII, крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.
Згідно з п. 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Відповідно до ч.ч. 1 та 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 року виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
Разом з тим, 23 лютого 2016 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2014 року.
Ухвалою від 16 березня 2016 року апеляційний суд Одеської області поновив ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2014 року та відкрив апеляційне провадження.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2014 року було задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2014 року було скасовано та відмовлено у задоволенні позову Київської РА ОМР до ОСОБА_1 , треті особи - ОМР, ОСОБА_2 , про приведення об`єкту до попереднього стану, за позовом третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОМР, про усунення перешкод у користуванні власністю, приведення об`єкту до попереднього стану, шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Київської РА ОМР, треті особи - ОМР, ОСОБА_2 , інспекція ДАБК в Одеській області.
18 грудня 2019 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року, в частині вирішення позову Київської РА ОМР, було скасовано і провадження у справі було закрите. Рішення апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року, в частині вирішення позову ОСОБА_2 було скасовано і в цій частині було передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2022 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2014 року, в частині позовних вимог третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні власністю, приведення об`єкту до попереднього стану, шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд, залишено без змін.
В подальшому, після з`ясування факту відсутності в архіві Київського районного суду м. Одеси оригіналу виконавчого листа №1512/2-1526/11, представник ОСОБА_2 подала заяву про видачу його дублікату.
Враховуючи, що після закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого листа до районного суду ОСОБА_1 оскаржив рішення Київського районного суду від 24 вересня 2014 року та в подальшому справа протягом тривалого часу переглядалася судами апеляційної та касаційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_2 була позбавлена можливості пред`явити виконавчого листа до виконання з підстав, що об`єктивно не залежали від неї. Вказане, зокрема, підтверджується також і тим, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження було відмовлено. Відмова мотивована передчасністю заявлених скаржником вимог, оскільки на момент постановлення цієї ухвали Апеляційним судом Одеської області розглядалася апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду від 24 вересня 2014 року.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній ухвалі щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеса від 21 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                         А.І. Дришлюк

       Р.Д. Громік

       С.М. Сегеда

Повний текст постанови складений 06 жовтня 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                А.І. Дришлюк