ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/13959/22  Номер провадження 22-ц/814/3733/23	Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л.В.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача Дорош А.І.
Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі: Коротун І.В. 

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Наконечної Олени Миколаївни

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2022 року, постановлену суддею Гольник Л.В., повний текст ухвали складений – дата не вказана

за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову 

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відсотків за користування ними, -

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштівта відсотків за користування ними, в якій просив суд стягнути з відповідача на свою користь 620 500,00 грн., які були набуті безпідставно, 313 639 грн. – пені, 240 665,98 грн. – інфляційні втрати, 41 490 грн. – 3% річних, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача  ОСОБА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаних об`єктів нерухомості до набрання законної сили рішення суду у даній справі, а саме: - нежитлову будівлю, загальною площею 682,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; - виробничий будинок (майстерню), загальною площею 530,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ; - нежитлову будівлю, загальною площею 32,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 .

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що 17.08.2020 року між ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 складена та підписана розписка на отримання грошових коштів на суму 15 000,00 доларів США за переоформлення за договором купівлі-продажу будівлі (гаража), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . За цією розпискою сторони домовилися, що позивач продовж двох років повинен повністю розрахуватися, а відповідач переоформити частину будівлі за вказаною адресою. 29.10.2020 року відповідач ОСОБА_1 отримав від позивача ОСОБА_2 ще 2 000,00 доларів США в рахунок майбутньої угоди купівлі-продажу гаражу, загальна вартість якого за домовленістю склала 27 000,00 доларів США, тобто на момент підписання угоди позивач повинен був виплатити залишок 10 000, 00 доларів США. Але, як з`ясувалося пізніше, даний гараж не належав та не належить відповідачу, а власником будівлі були інші особи. Відповідач на вимогу позивача кошти не повертає. На підставі виконання попередньої домовленості між ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 щодо укладення договору купівлі-продажу відповідач порушив зобов`язання та не повернув грошові кошти, які були безпідставно набуті та якими відповідач користувався продовж двох років. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав. Зазначав, що відповідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачем  ОСОБА_1 на праві власності зареєстровано нерухоме майно, на яке просив накласти арешт, оскільки в разі його відчуження, це утруднить або зробить неможливим виконання можливого рішення суду у справі про стягнення з відповідача грошових коштівта відсотків за користування ними всього у розмірі 1 216 294,98 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2022 року накладено арешт на нерухоме майно, а саме на майно відповідача  ОСОБА_1 та заборонено іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаних об`єктів нерухомості до набрання законної сили рішення суду по справі: а саме: - нежитлову будівлю, загальною площею 682,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; - виробничий будинок (майстерню), загальною площею 530,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .
В іншій частині заяви відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що між сторонами дійсно наявний спір і невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити ефективний судовий захист в разі задоволення позовних вимог.Проте, суд визнав, що забезпечити позов необхідно частково, оскільки нежитлова будівля загальною площею 32,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 перебуває в іпотеці, про що внесено інформація про державну реєстрацію іпотек. Також судом не встановлено необхідності у застосуванні зустрічного забезпечення, оскільки такий спосіб забезпечення позову, з врахуванням предмету позову, не можуть спричинити збитки відповідачу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Наконечна О.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить ухвалу суду першої інстанції – скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що умовою для застосування заходів забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду й повинні застосуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу, що заява про забезпечення позову, як і позовна заява не мотивована належними та достатніми доказами, матеріали справи взагалі не містять доказів необхідності вжиття необхідних заходів забезпечення позову, як і доказів існування самого спору між сторонами, саме лише припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до створення додаткових труднощів у виконанні судового рішення, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. При цьому, судом не з`ясовано, чи існують обставини, які з високою ймовірністю можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову. Оскаржувана ухвала взагалі не містить мотивувальної частини, не наведено жодного мотиву чи аргументації, чому задоволено клопотання та чому необхідно застосовувати саме таке забезпечення позову. Забезпечення позову у даному спорі про стягнення грошових коштів шляхом заборони відповідачу вчиняти дії на відчуження майна є передчасним, оскільки у разі примусового виконання рішення суду, у першу чергу, таке рішення буде виконуватися за рахунок грошових коштів боржника. Проте, позивач не довів обстави відсутності у відповідача грошових коштів, за рахунок яких може бути виконано рішення суду у разі задоволення позову. При цьому, відповідач використовує вказане нерухоме майно у своїй виробничій та підприємницькій діяльності, яка є єдиним джерелом його доходу. Відповідно вчиняти будь-які дії відносно вказаного майна йому немає сенсу, оскільки, таким чином він позбавить себе можливості отримувати стабільний та постійний дохід. Зазначає, що такі істотні обмеження прав на спірне майно з урахуванням його специфіки є явно непропорційними заявленій меті забезпечення позову, тому ухвала суду про забезпечення позову не відповідає критерію співмірності заявленим вимогам, вона підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання до апеляційного суду не з`явилися учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (65-67). Заяв та клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи встановлено, що у провадженні Октябрського районного суду м. Полтава перебуває справа за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відсотків за користування ними всього у розмірі 1 216 294,98 грн.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, ОСОБА_2 зазначав, що згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачем  ОСОБА_1 на праві власності зареєстровано нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля, загальною площею 682,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; виробничий будинок (майстерня), загальною площею 530,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлова будівля, загальною площею 32,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , тому, враховуючи ціну позову, у разі відчуження вказаного майна є ймовірність, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду про задоволення позовних вимог.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначив, що між сторонами дійсно наявний спір і невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити ефективний судовий захист в разі задоволення позовних вимог.

При цьому, суд першої інстанції визнав, що забезпечити позов необхідно частково, оскільки нежитлова будівля, загальною площею 32,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , перебуває в іпотеці, про що внесено інформація про державну реєстрацію іпотек. 

Також, суд першої інстанції зазначив, що при розгляді заяви не встановлено необхідності у застосуванні зустрічного забезпечення, оскільки такий спосіб забезпечення позову з врахуванням предмету позову не можуть спричинити збитки відповідачу.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з врахуванням наступного.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в п. 1, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що дослідивши доводи заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що є обґрунтовані підстави припускати, що відчуження нерухомого майна, що перебуває у власності відповідача призведе до неможливості фактичного виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Згідно матеріалів оскарження ухвали встановлено, що ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, тобто між сторонами наявний майновий спір і у випадку задоволення позову з відповідача на користь позивача може бути стягнуто грошові кошти у розмірі 1 216 294,98 грн., примусове звернення стягнення на які здійснюватиметься у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», отже позов дійсно може бути забезпечений шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно, за рахунок реалізації якого судове рішення може бути виконане в разі задоволення позову.

У разі відчуження вказаного майна, відновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, буде неможливим, а позивач буде вимушений здійснювати додаткові процесуальні дії для відновлення свого порушеного права.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, який містить відповідне обґрунтування позовних вимог, на підтвердження яких надано відповідні докази, на даний час спір між сторонами не вирішено, а наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, суд першої інстанції має установити під час ухвалення рішення по суті спору, тому доводи апеляційної скарги щодо підстав для відмови у вжитті заходів забезпечення позову з огляду на недоведеність або необґрунтованість заявлених позовних вимог, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що вжитий судом першої інстанції захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі, то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки предметом позову у даній справі є вимоги про стягнення грошових коштів та відсотків за користування ними всього у розмірі 1 216 294,98 грн. У разі відчуження відповідачем належного йому на праві власності нерухомого майна на користь третіх осіб, у подальшому у разі задоволення позову виконання рішення суду буде неможливим. Забезпечення позову у даному випадку виступає запорукою виконання рішення суду у разі ухвалення його на користь ОСОБА_2 , а тому вимоги про забезпечення позову є співмірними позовним вимогам.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено обставин відсутності у відповідача грошових коштів, за рахунок яких може бути виконано рішення суду у разі задоволення позову, то такі доводи є безпідставними, оскільки відповідачем ОСОБА_1 , у свою чергу, не надано доказів про те, що у нього є достатня кількість грошових коштів, за рахунок яких може бути виконане рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Колегія суддів також наголошує, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не лише під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову в разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, - ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, а визначений вид забезпечення, з урахуванням встановлених фактичних обставин у контексті цієї справи, є обґрунтованим, достатнім та співмірним видом забезпечення позову в цій справі.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд першої інстанції при постановленні ухвали дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вище вказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а ухвалу суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Наконечної Олени Миколаївни - залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 28 листопада 2022 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 24 липня 2023 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                        О. А. Лобов                 В. М. Триголов