ПОСТАНОВА
Іменем України

10 липня 2023 року   
Київ
справа №440/9310/21
адміністративне провадження №К/990/36070/22
              
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),
суддів: Васильєвої І.А.,  Яковенка М.М., 
за участю секретаря судового засідання: Лупінос Я. В.
учасники судового процесу:
представник відповідача - Шимка М. І. (в режимі відеоконференції)
розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції як суд касаційної інстанції справу № 440/9310/21 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «ПОЛТАВТРАНСБУД» до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року (головуючий суддя - Бойко С. С.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року (головуючий суддя - Подобайло З. Г., судді: Бартош Н. С., Григоров А. М.),
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2021 року Товариство з додатковою відповідальністю «ПОЛТАВТРАНСБУД» (далі - позивач, ТДВ «ПОЛТАВТРАНСБУД») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі - відповідач, ГУ ДПС), у якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27 липня 2021 року №00050610701.
На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на безпідставність висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки, а саме: неправомірне відображення в обліку взаємовідносин з субпідрядником, фактичне виконання робіт яким вважає не доведеним, що призвело до заниження фінансового результату до оподаткування за 4 квартал в сумі 671017,76 грн; неправомірне віднесення відсотків за користування позикою, призначеною для здійснення основної діяльності позивача (будівництво житлових будинків) до складу фінансових витрат, в той час як повинно було бути відображено у бухгалтерському обліку на рахунку 23 «Виробництво»; неправомірне заниження показника по рядку 1.1.1 додатку РІ декларацій за 2019, 2020 та 1 квартал 2021 років на суму 750377,00 грн. Позивач вважає, що не допускав порушень вимог податкового законодавства, у зв`язку з чим просив скасувати податкове повідомлення-рішення.
Полтавський окружний адміністративний суд рішенням від 14 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року, позов задовольнив повністю і здійснив розподіл судових витрат.
Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили такі обставини. 
ТДВ «ПОЛТАВТРАНСБУД» є юридичною особою (код ЄРДПОУ 01377190), основний вид економічної діяльності якого за КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель.
ГУ ДПС провело документальну планову виїзну перевірку ТДВ «ПОЛТАВТРАНСБУД» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2018 року по 31 березня 2021 року, за результатами якої складено акт №4802/16-31-07-01-10/01377190 від 30 червня 2021року (далі - Акт перевірки).
В Акті перевірки зроблено висновки про порушення позивачем вимог, зокрема: підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135, пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (далі - ПК України), статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХVІ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХVІ), пункту 3 розділу ІІІ П(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», пункту 6 П(С)БО 16 «Витрати», П(С)БО 18 «Будівельні контракти», П(С)БО 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва», П(С)БО 31 «Фінансові витрати», пунктів 1.2, 2.1, 2.2, 2.7, 2.13, 3.1, 3.2, 3.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 червня 1995 року №88 (далі - Положення №88), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 438082 грн, у тому числі: за 4 квартал 2019 року на 11951 грн; за 4 квартал 2020 року на 320980 грн; за 1 квартал 2021 року на 105151 грн.
Розглянувши заперечення позивача на Акт перевірки, ГУ ДПС висновки останнього залишило без змін.
На підставі висновків Акта перевірки ГУ ДПС прийняло податкове повідомлення-рішення №00050610701 від 27 липня 2021 року, яким збільшило ТДВ «ПОЛТАВТРАНСБУД» грошові зобов`язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на загальну суму 441609,75 грн, в тому числі за основним платежем 438082,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 2987,75 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суди першої і апеляційної інстанцій виходили з такого:
1) висновки ГУ ДПС про завищення позивачем витрат за наслідками господарських операцій з ФОП ОСОБА_1 на 671017,76 грн є безпідставними, а сукупність встановлених обставин і досліджених доказів підтверджують реальність господарських операцій, які давали підстави для формування даних податкового обліку на підставі тих документів, які були складені позивачем з його контрагентом;
2) ГУ ДПС зазначало про неправомірність віднесення відсотків на загальну суму 1012394,52 грн за користування позиками, призначеними для здійснення основної діяльності позивача (будівництво житлових об`єктів), до складу фінансових витрат, в той час як такі повинні відображатися у бухгалтерському обліку на рахунку 23 «Виробництво», однак, суд встановив, що ТДВ «ПОЛТАВТРАНСБУД» відсотки по вказаним договорам позики відносило на рахунок 23, що підтверджується фінансовою звітністю та регістрами бухгалтерського обліку. Відповідно, висновки ГУ ДПС в цій частині спростовуються матеріалами справи;
3) висновки ГУ ДПС про порушення позивачем вимог підпунктів 138.1, 138.2 статті 138 ПК України внаслідок заниження різниць, на які збільшується фінансовий результат до оподаткування, на 750377 грн є безпідставними, оскільки різниця показників виникла внаслідок не включення позивачем до рядку 03 Декларації «Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України» амортизації малоцінних необоротних матеріальних активів. Оскільки малоцінні необоротні матеріальні активи не належать до основних засобів, тому у р.1.1.1, як і у рядку 1.2.1 АМ додатку РІ, в деклараціях ТДВ «ПОЛТАВТРАНСБУД» правомірно зазначило різницю без врахування амортизації малоцінних необоротних матеріальних активів. 
Не погодившись з висновками судів попередніх інстанцій, ГУ ДПС подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
На пропозицію Верховного Суду, викладену в ухвалі від 28 грудня 2022 року, ГУ ДПС подало уточнену касаційну скаргу, у якій визначило дві підстави для касаційного оскарження судових рішень щодо кожного з висновків судів, які стали підставою для задоволення позовних вимог:
1) посилаючись на незгоду з висновками судів попередніх інстанцій в частині встановлених порушень, пов`язаних із формуванням позивачем витрат за наслідками господарських операцій з ФОП ОСОБА_1 скаржник визначив пункти 1 і 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) і навів обґрунтування неправильного, як на його думку, застосування норм матеріального права та не врахування висновків Верховного Суду у справах, пов`язаних із дослідженням реальності господарських операцій, а також порушення норм процесуального права;
2) посилаючись на незгоду з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність віднесення позивачем відсотків за користування позиками до складу фінансових витрат, а також в частині правомірності не включення до складу різниць, які збільшують фінансовий результат до оподаткування, амортизації малоцінних необоротних матеріальних активів скаржник визначив пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України і навів обґрунтування неправильного, як на його думку, застосування судами норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права при встановленні обставин та зібранні, дослідженні доказів.
Ухвалою від 23 січня 2023 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, одночасно визнавши недостатнім приведене скаржником обґрунтування для відкриття касаційного провадження на підставі пунктів 1 і 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Відзив на касаційну скаргу від ТДВ «ПОЛТАВТРАНСБУД» не надходив, що не перешкоджає касаційному перегляду.
У судовому засіданні представник ГУ ДПС підтримав доводи і вимоги касаційної скарги з підстав, викладених у ній. Зазначав, що суди попередніх інстанцій неправильно визначилися із предметом доказування в межах питань, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ГУ ДПС, надані у судовому засіданні, обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Згідно зі встановленими у справі обставинами, складовими податкового повідомлення-рішення №00050610701 від 27 липня 2021 року (за основним платежем) є: 
1) 120783 грн - нараховані суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств, внаслідок встановленого порушення позивачем вимог законодавства під час визначення об`єкта оподаткування цим податком у вигляді завищення витрат у 4 кварталі 2020 року на загальну суму 671017,76 грн за наслідками господарських операцій з ФОП ОСОБА_1 (далі - перше порушення);
2) 182231 грн - нараховані суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств, внаслідок встановленого порушення позивачем вимог законодавства під час визначення об`єкта оподаткування цим податком у вигляді завищення фінансових витрат, внаслідок включення до їх складу нарахованих відсотків за користування позиками у загальній сумі 1012394,52 грн, в тому числі у 2019 році в сумі 11936,98 грн; у 2020 році в сумі 649334,25 грн, у 1 кварталі 2021 року в сумі 351123,29 грн (далі - друге порушення);
3) 135068 грн - нараховані суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств, внаслідок встановленого порушення позивачем вимог законодавства під час визначення об`єкта оподаткування цим податком у вигляді заниження різниць, на які збільшується фінансовий результат до оподаткування, внаслідок відображення в бухгалтерському обліку більшої суми зносу (амортизації) необоротних активів, а у декларації - меншої на 750377 грн, в тому числі у 2019 році на 54478 грн, у 2020 році на 462871 грн, у 1 кварталі 2021 року на 233048 грн (далі - третє порушення).
Згідно з наданим ГУ ДПС розрахунком, штрафні санкції в сумі 2987,75 грн застосовані за допущені позивачем у 2019 році порушення норм податкового законодавства у розмірі 25% від 11951 грн, тобто, штрафні санкції пов`язані із другим і третім порушеннями.
Оскільки касаційне провадження відкрито на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України з метою перевірки доводів ГУ ДПС, пов`язаних із другим і третім порушеннями, касаційний перегляд судових рішень здійснюється в межах задоволених позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення №00050610701 від 27 липня 2021 року в частині збільшення ТДВ «ПОЛТАВТРАНСБУД» грошових зобов`язань за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на загальну суму 320286,75 грн (182231 грн + 135068 грн + 2987,75 грн), в тому числі за основним платежем 317299 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 2987,75 грн.
Проаналізувавши зміст оскаржуваних у цій справі судових рішень у наведеній частині, колегія суддів встановила, що вони, фактично, відтворюють позицію ТДВ «ПОЛТАВТРАНСБУД» у спірних правовідносинах. Підставою для задоволення позовних вимог стали зазначені у позові пояснення позивача, однак, на підтвердження яких суди не дослідили належні і допустимі докази.
Крім того, проаналізувавши висновки Акта перевірки та позицію ГУ ДПС під час судового розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій не з`ясували ключові питання, які належало вирішити у цій справі, та не перевірили на підставі належних і допустимих доказів обставини, які входять до предмета доказування.
За правилами статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
За приписами частин першої, другої статті 77 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Верховний Суд, аналізуючи зазначені норми КАС України, неодноразово наголошував на тому, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі, підтвердження їх відповідними доказами. Тобто, застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути визначені судами на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі.
1. Як вбачається зі змісту Акта перевірки, який був предметом дослідження судами попередніх інстанцій, висновки в межах другого порушення ГУ ДПС пов`язувало з тим, що позивач уклав договори позики з ТОВ «Компанія з управління активами «ПОЛТАВТРАНСБУД» №02/08/19 від 21 серпня 2019 року, №03/08/19 від 21 серпня 2019 року, №01/10/19 від 01 жовтня 2019 року, №01/12/19 від 10 грудня 2019 року, №02/12/19 від 10 грудня 2019 року, №03/12/19 від 21 грудня 2019 року, які передбачають використання отриманих коштів виключно на будівництво об`єктів нерухомості за адресами: м. Полтава площа Павленківська, 3, вулиця Старий Поділ, 18, вулиця Зіньківська, 6. Під час перевірки ГУ ДПС встановило, що у 4 кварталі 2020 року введено в експлуатацію будинок за адресою м. Полтава вул. Старий Поділ, 18. Інші об`єкти станом на час проведення перевірки не введені в експлуатацію, натомість, відсотки за користування позикою на будування яких позивач включив до фінансових витрат відповідного періоду.
Посилаючись на вимоги підпунктів 14.1.36, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, П(С)БО 16 «Витрати», П(С)БО 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва», П(С)БО 31 «Фінансові витрати», статті 1, 9 Закону №996-ХVІ, ГУ ДПС доводило, що капіталізація фінансових витрат (в тому числі відсотків за запозиченнями) припиняється після завершення робіт із створенням кваліфікаційного активу, а саме після введення в експлуатацію основних засобів забудовником.
Натомість, суди, фактично, вирішували питання правильності ведення позивачем бухгалтерського обліку в частині визначення рахунку, на якому були відображені фінансові витрати на нараховані і сплачені відсотки за користування позикою, що не було предметом спору у цій справі.
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Відповідно до пункту 3 П(С)БО 31 «Фінансові витрати» капіталізація фінансових витрат - включення фінансових витрат до собівартості кваліфікаційного активу; кваліфікаційний актив - актив, який обов`язково потребує суттєвого часу для його створення; собівартість кваліфікаційного активу - витрати на придбання, будівництво, створення, виготовлення, виробництво, вирощування і доведення кваліфікаційного активу до стану, у якому він придатний для використання із запланованою метою або продажу (далі - витрати на створення кваліфікаційного активу). Фінансові витрати - витрати на проценти та інші витрати підприємства, пов`язані із запозиченнями.
Згідно з пунктами 6, 7 П(С)БО 31 «Фінансові витрати» у разі безпосереднього позичання коштів з метою створення кваліфікаційного активу сумою фінансових витрат, що підлягає включенню до собівартості кваліфікаційного активу, є фактичні, визнані у звітному періоді, фінансові витрати, які пов`язані з цим запозиченням (за вирахуванням доходу від  тимчасового фінансового інвестування запозичених коштів). Якщо запозичення безпосередньо не пов`язані зі створенням кваліфікаційного активу, то сума фінансових витрат, що підлягає включенню до собівартості кваліфікаційного активу, є добутком норми капіталізації та середньозважених витрат на створення кваліфікаційного активу (включаючи раніше капіталізовані фінансові витрати). З метою визначення фінансових витрат, які капіталізуються, до розрахунку приймаються середньозважені витрати на створення кваліфікаційного активу протягом тих періодів, у яких підприємством понесені фінансові витрати, що відповідають вимогам пункту 5 цього Національного положення (стандарту).
Пунктом 13 П(С)БО 31 «Фінансові витрати» визначено, що капіталізація фінансових витрат припиняється, якщо створення кваліфікаційного активу завершено.
Отже, відсотки за запозиченнями включаються до складу витрат суб`єкта господарювання лише в тому випадку, якщо витрати не підлягають включенню до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку. За таких обставин, з`ясуванню підлягає питання, чи витрачались отримані позивачем в якості запозичень кошти на придбання (створення) кваліфікаційних активів (основних засобів).
З подібним підходом Верховний Суд розглядав справи № 826/8025/16 (постанова від 06 серпня 2020 року), №826/1709/14 (постанова від 15 жовтня 2019 року).
У касаційній скарзі ГУ ДПС доводить, що оскільки позивач отримав позику, що використовується на будівництво будинків, то понесені відсотки за користування нею повинні були капіталізуватися із подальшим їх включенням до собівартості кваліфікаційних активів після введення останніх в експлуатацію. 
Внаслідок неправильного визначення предмета доказування у справі в межах другого порушення, не з`ясованими залишилися питання наявності/відсутності підстав вважати будівництво об`єктів, для яких позивач уклав договори позики коштів, створенням кваліфікаційного активу, як наслідок, наявність/відсутність підстав для віднесення нарахованих відсотків до складу фінансових витрат відповідного періоду, у якому їх понесено, а не до собівартості кваліфікаційного активу шляхом капіталізації фінансових витрат.
2. Як вбачається зі змісту Акта перевірки, який був предметом дослідження судами попередніх інстанцій, висновки в межах третього порушення ГУ ДПС пов`язувало з тим, що за даними бухгалтерського обліку за кредитом рахунку 13 «Знос (амортизація) необоротних активів» відображено суму 9892264,96 грн. Тобто, сума нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (пункт 138.1 статті 138 розділу ІІІ ПК України) за період, що перевіряється складає 9892264,96 грн, однак, перевіркою задекларованих показників у рядку 03 Декларацій «Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України» встановлено їх заниження на 750377 грн.
Скасовуючи податкове повідомлення-рішення в межах цього порушення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що за змістом пунктів 138.1 і 138.2 статті 138 ПК України фінансовий результат збільшується та зменшується на суму розрахованої амортизації основних засобів та нематеріальних активів незалежно від того, чи включена така амортизація до складу витрат за правилами бухгалтерського обліку. Суди відтворили позицію позивача, що різниця показників між бухгалтерським і податковим обліками виникла внаслідок не включення позивачем до рядку 03 Декларації сум амортизації малоцінних необоротних матеріальних активів, які не належать до основних засобів.
Однак, зазначені твердження позивача, які підтримані судами, не підтверджуються зібраними у справі доказами, що унеможливлює перевірку судом касаційної інстанції правильності застосування норм матеріального права в цій частині. 
Колегія суддів вважає доречними доводи ГУ ДПС, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили регістри обліку, головну книгу, накази про введення в експлуатацію малоцінних необоротних матеріальних активів із зазначенням методу амортизації, строку корисного використання та ліквідаційної вартості, які підтверджують наявність в обліку малоцінних необоротних матеріальних активів та ведення обліку на бухгалтерських рахунках 10 «Основні засоби», та 11 «Інші необоротні матеріальні активи».
Крім того, в Акті перевірки (т. 1 а.с.43) зазначено, що зведені дані щодо задекларованих та встановлених в процесі проведення перевірки сум різниць, які виникають відповідно до ПК України за період з 01 липня 2018 року по 31 березня 2021 року, наведені в додатку 9 до Акта перевірки, однак, такий додаток в матеріалах справи відсутній.
Судові рішення не містять посилання на конкретні докази, якими підтверджується та обставина, що різниця виникла саме внаслідок не включення позивачем до рядку 03 Декларації сум амортизації малоцінних необоротних матеріальних активів.
З урахуванням викладеного, Верховний Суд не може визнати законними і обґрунтованими рішення судів попередніх інстанцій у цій справі, оскільки не встановлення дійсного предмета доказування та/або ненадання правової оцінки обставинам справи, що входять до предмета доказування, свідчить про недотримання судами вимог процесуального закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, невжиття належних та достатніх заходів для встановлення фактичних обставин справи, шляхом виявлення та витребування доказів, зокрема, з власної ініціативи.
Зазначені порушення судами норм процесуального права унеможливлюють перевірку доводів заявника касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Внаслідок неповного встановлення судами попередніх інстанцій обставин у цій справі, суд касаційної інстанції позбавлений можливості сформулювати правовий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, тобто реалізувати мету, з якою касаційне провадження було відкрито.
Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Частиною четвертою зазначеної статті встановлено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Порушення норм процесуального права допустили обидві судові інстанції, а відтак, судові рішення як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції у цій справі підлягають скасуванню в частині задоволених позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення №00050610701 від 27 липня 2021 року в частині збільшення ТДВ «ПОЛТАВТРАНСБУД» грошових зобов`язань за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на загальну суму 320286,75 грн, в тому числі за основним платежем 317299 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 2987,75 грн (в межах другого і третього порушень). Відповідно, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції в цій частині. 
Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи, з урахуванням предмета доказування у цій справі, з перевіркою їх належними та допустимими доказами, надати належну правову оцінку кожному доказу окремо та у їх сукупності. Судове рішення, з урахуванням встановлених обставин та зібраних доказів, повинно містити обґрунтування, чому суд приймає або відхиляє той чи інший доказ, надавши правову оцінку усім доводам сторін в межах заявленого позову.
Оскільки справа направляється на новий розгляд, відповідно до частини шостої статті 139 КАС України суд касаційної інстанції не змінює розподіл судових витрат між сторонами. Питання розподілу судових витрат залежить від кінцевого рішення, яким буде остаточно вирішено позовні вимоги, а отже, має бути здійснений за наслідками нового розгляду у судовому рішенні по суті спору або, у випадках передбачених статтями 143 і 252 КАС України, шляхом ухвалення додаткового судового рішення. З огляду на викладене, судові рішення в частині розподілу судових витрат підлягають скасуванню.
Колегія суддів повторно наголошує, що судові рішення в межах задоволених позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення №00050610701 від 27 липня 2021 року в частині збільшення ТДВ «ПОЛТАВТРАНСБУД» грошових зобов`язань за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на загальну суму 120783 грн, в тому числі за основним платежем 120783 грн (пов`язані із першим порушенням), не переглядалися відповідно до частини першої статті 341 КАС України, а тому підстави для скасування судових рішень в цій частині відсутні.
Керуючись статтями 341, 344, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 440/9310/21 скасувати в частині задоволених позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення №00050610701 від 27 липня 2021 року в частині збільшення ТДВ «ПОЛТАВТРАНСБУД» грошових зобов`язань за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на загальну суму 320286,75 грн, в тому числі за основним платежем 317299 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 2987,75 грн, а також в частині здійсненого розподілу судових витрат.
Справу № 440/9310/21 в цій частині позовних вимог направити на новий розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду.
В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 440/9310/21 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 11 липня 2023 року.

Судді	М.М. Гімон І.А. Васильєва   М.М. Яковенко