Справа № 127/24594/22
Провадження № 22-ц/801/1308/2023
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року	Справа № 127/24594/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач), 
               суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П., 
за участю секретаря судового засідання Різник Д. С., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука Валентина Васильовича, за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, свідоцтва про придбання майна з електронних торгів та рішення про державну реєстрацію права власності, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2023 року, ухвалене у складі судді Воробйова В. В. в приміщенні суду в м. Вінниця, - 
в с т а н о в и в :

15.11.2022 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом (вх. № 73848) до ОСОБА_2 , Державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука В. В., за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, свідоцтва про придбання майна з електронних торгів та рішення про державну реєстрацію права власності. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.04.2023 року в задоволенні позову відмовлено. 
Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2023 року стягнуто з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_4  витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн. 
Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, 24.05.2023 року ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, просить додаткове рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволення заяви представника третьої особи про стягнення витрат на правничу допомогу, а у разі якщо суд дійде іншого висновку, зменшити розмір заявлених судових витрат до 1000 грн.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що ОСОБА_4 не було сплачено гонорар протягом 4 днів з моменту укладання договору про надання правничої допомоги від 19.12.2022 року, тому договір було автоматично розірвано відповідно до п. 4.1 договору, а відтак у представника третьої особи не було повноважень на представництво інтересів у суді та стягнення витрат на правничу допомогу. 
Розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних робіт. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
09.08.2023 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , (вх. № 3300 від 09.08.2023 року) про розгляд справи без участі апелянта та її представника. Апеляційну скаргу підтримують та просять задовольнити. 
У судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_6 заперечила проти апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника третьої особи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Додаткове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
Згідно з пунктом 3 частини першої, другої, третьої, п`ятої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.
У відповідності до частини другої, третьої статті 136 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). 
Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги (частина дванадцята статті 141 ЦПК України). 
Частинами першою, другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.
Наведені норми процесуального закону визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на принципі обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом.
У цій справі ОСОБА_4 виступав третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору та заперечував проти задоволення позовних вимог /т.1 а. с. 211 зворот/.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (аналогічна правова позиція міститься у ряді постанов Верховного Суду у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020).
Судом першої інстанції встановлено, що третьою особою не було подано суду жодної заяви по суті справи, тому представником третьої особи було зроблено заяву до закінчення судових дебатів про надання суду доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу у строк визначений законодавством.
09.04.2023 року ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , подано засобами поштового зв`язку заяву (вх. № 27947 від 10.04.2023 року) про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 у відшкодування витрат на правничу допомогу 16000 грн. 
На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу до заяви додано наступні документи : договір про надання правничої допомоги від 19.12.2022 року, ордер, копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю, платіжну інструкцією №@2PL569219 від 04.01.2023 року, розрахунок вартості адвокатських послуг, акт виконаних робіт від 04.02.2023 року /т. 1 а. с. 133-134, 217-220/.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що представник третьої особи до закінчення судових дебатів у справі зробила заяву про те, що після ухвалення судового рішення у цій справі нею буде подано суду протягом п`яти днів докази оплати витрат на надання правничої допомоги. Вказані докази було подано суду в строк визначений законодавством. Представником позивача не доведено неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу третьої особи з реальним обсягом такої допомоги та з огляду на обставини справи, кількість позовних вимог, тривалість розгляду справи.
Висновок суду першої інстанції про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення зроблений з дотриманням норм процесуального права.
Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що ОСОБА_4 не було сплачено гонорар протягом 4 днів з моменту укладання договору про надання правничої допомоги від 19.12.2022 року, тому договір було автоматично розірвано відповідно до п. 4.1 договору, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки сторони договору про надання правничої допомоги від 19.12.2022 року виконували його умови, а тому наявні підстави вважати, що зазначений договір не був автоматично розірваний відповідно до п. 4.1 договору.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.
При визначенні суми відшкодування судом першої інстанції враховано критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З огляду на викладене, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2023 року у даній справі залишити без змін.
Поновити дію додаткового рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2023 року. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                             Л. О. Голота 

Судді:                                                                        Т. О. Денишенко 

В. П. Рибчинський
Повний текст постанови складено 10.08.2023 року.