Ухвала        
 
22 вересня 2023 року
м. Київ
 
справа № 159/1241/22
провадження № 61-11576ск23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 06 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 12 міста Ковеля, третя особа - Управління освіти виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області, про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 31 липня 2023 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Волинського апеляційного суду від 06 липня 2023 року.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2022 року справу № 205/2469/22 на підставі статті 19 ЦПК України визнано малозначною. 
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, що в результаті дискримінації її колезі суд задовольнив аналогічний позов (справа № 159/7181/21), тоді як ОСОБА_1 відмовлено у позові, що є проявом неповаги по позивача, нанесення їй шкоди, ураховуючи, що заробітна плата була для неї єдиним джерелом фінансових надходжень. Згідно пункту 4 частини четвертої статті 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики. Оскаржена постанова суперечить указаному принципу, оскільки позивач та її колега працювали в однакових умовах і були відстрочені від роботи за однакових обставин та подали аналогічні позови. А тому є недопустимим ухвалення апеляційним судом за абсолютно аналогічних обставин двох протилежних постанов. Апеляційний суд вдався до вибіркового правосуддя і в порушення статті 24 Конституції України, статті 26 ЦК України ухвалив дискримінаційну постанову щодо позивача. Справа не є малозначною, оскільки справа є складною, стосується конституційних прав людини і потребує глибокого аналізу обставин для правильного застосування норм права і запобігання дискримінації. Оскільки позивачем було заявлено вимоги майнового та немайнового характеру, то відповідно до змісту частини шостої статті 19 ЦПК України справа не внесена до переліку малозначних справ.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
 
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
 
Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що вона може стосуватися питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), а тому судове рішення у справі підлягає касаційному оскарженню. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 10 серпня 2023 року ці недоліки було усунуто.
 
Касаційна скарга подана у передбачений законом строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Керуючись статтями 260, 389, 394, 395 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у справі № 159/1241/22.
 
Витребувати з Ковельського міськрайонного суду Волинської областіцивільну справу № 159/1241/22 за позовом ОСОБА_1 до Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 12 міста Ковеля, третя особа - Управління освіти виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області, про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 09 жовтня 2023 року. 
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                  В. І. Крат
 
                                                                                                                       І. О. Дундар 
 
                                                                                               Є. В. Краснощоков