ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 вересня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/5842/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                            Чередниченка В.Є., Чепурнова Д.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2023 року (суддя Серьогіна О.В.) в справі № 160/5842/23 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Новомосковської міської ради, заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів виконавчого комітету Новомосковської міської ради Адамяна Сергія Погосовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Комунальне некомерційне підприємство «Новомосковська центральна міська лікарня» Новомосковської міської ради», про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до виконавчого комітету Новомосковської міської ради (далі – виконком), заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів виконавчого комітету Новомосковської міської ради Адамяна Сергія Погосовича (далі – заступник міського голови), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Комунальне некомерційне підприємство «Новомосковська центральна міська лікарня» Новомосковської міської ради» (далі – КНП «Новомосковська ЦМЛ»), про визнання противоправними дій заступника міського голови в частині щодо заборони проводити відеозапис в робочому кабінеті КНП «Новомосковська ЦМЛ», зобов`язання заступника міського голови довести до всіх підпорядкованих міській раді службових та посадових осіб пункт 3.3   рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-р/2012, стягнення моральної шкоди у розмірі 15 000 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Вважає, що судом першої інстанції не враховано приписи Законів України «Про інформацію», «Про звернення громадян», «Про доступ до публічної інформації», частини другої статті 34 Конституції України, Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-р/2012.
У відзивах на апеляційну скаргу відповідач виконком Новомосковської міської ради та третя особа просять залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.  
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що в грудні 2022 року ОСОБА_1  звернувся до голови лікарсько-консультативної комісії КНП «Новомосковська ЦМЛ», заступника генерального директора з амбулаторно-поліклінічної роботи Білої В.М. про направлення його в Новомосковську міжрайонну медико-соціальну експертну комісію для встановлення ступеню обмеження життєдіяльності та встановлення інвалідності по серцево- судинному захворюванню.
На засіданні ЛКК 23 грудня 2022 року вирішено направити позивача в м. Дніпро на міжрайонну кардіологічну медико-соціальну експертну комісію № 2.
Голова ЛКК Біла В.М. викликала позивача на 30 грудня 2022 року, але він з`явився до неї 05 січня 2023 року, виказав свою незгоду з прийнятим ЛКК рішенням, і своїм смартфоном намагався провести відеозапис, але голова ЛКК ОСОБА_2 заборонила проводити любі відеозаписи чи фотознімки.
Позивач 25 січня 2023 року звернувся до генерального директора КНП «Новомосковська ЦМЛ» ОСОБА_3  зі зверненням стосовно питання заборони проводити відео- та фотозйомку на території лікарні.
Департамент охорони здоров`я Дніпропетровської обласної військової адміністрації листом вх. № М-1005 від 08 лютого 2023 року направив за належністю звернення позивача  від 25 січня 2023 року на адресу виконавчого комітету Новомосковської міської ради, яке 08 лютого 2023 року надійшло на електронну пошту виконавчого комітету Новомосковської міської ради.
Листом № 987/0/12-23 від 20 лютого 2023 року повідомлено позивача, що заступник генерального директора з амбулаторно-поліклінічної роботи КНП «Новомосковська ЦМЛ» в межах своїх функціональних повноважень, окрім іншого, здійснює прийом пацієнтів та її робота не пов`язана зі здійсненням функції держави або органу місцевого самоврядування. В той же час, відповідно до ч. 1   ст. 286 Цивільного кодексу України фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Тому проведення відеозапису в лікарських кабінетах закладу охорони здоров`я може призвести до порушення прав третіх осіб. Тому вказано про відсутність порушень законодавства при забороні проводити відеозапис в її робочому кабінеті.
          Судом першої інстанції вказано, що посада заступника генерального директора з амбулаторно-поліклінічної роботи КНП «Новомосковська НМЛ» не пов`язана зі здійсненням функцій держави або органу місцевого самоврядування.
Суд першої інстанції вважав, що заступником міського голови Адамяном С.П. надана позивачу відповідь щодо суті поставлених позивачем запитань, в межах строку, встановленого   Законом України «Про звернення громадян», при цьому особисто заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів та виконком не забороняли проводити відеозапис в робочому кабінеті КНП «Новомосковська ЦМЛ», відсутні жодні розпорядчі акти щодо такої заборони.
Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі не порушували права позивача в межах предмету розгляду в даній справі.
Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що позивач проходив медичний огляд в Новомосковській міжрайонній медико-соціальній експертній комісії для встановлення ступеню обмеження життєдіяльності та встановлення інвалідності по серцево-судинному захворюванню, за наслідками якого позивача направлено на огляд міжрайонної кардіологічної медико-соціальної експертної комісії № 2.
ОСОБА_1 05 січня 2023 року в кабінеті заступника генерального директора з амбулаторно-поліклінічної роботи КНП «Новомосковська ЦМЛ», висловлюючи незгоду з прийнятим ЛКК рішенням, намагався проводити відеозапис розмови власним смартфоном, проте голова ЛКК ОСОБА_2 заборонила проводити відео- та фотозйомку.
Позивач 25 січня 2023 року звернувся до генерального директора КНП «Новомосковська ЦМЛ» В. Вишневського з питання заборони проводити відео- та фотозйомку на території лікарні. Звернення направлено виконавчому комітету Новомосковської міської ради за належністю.
Листом № 987/0/12-23 від 20 лютого 2023 року виконком повідомив позивача, що заступник генерального директора з амбулаторно-поліклінічної роботи КНП «Новомосковська ЦМЛ» в межах своїх функціональних повноважень, окрім іншого, здійснює прийом пацієнтів, її робота не пов`язана зі здійсненням функції держави або органу місцевого самоврядування. В той же час, відповідно до ч. 1   ст. 286 Цивільного кодексу України фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Тому проведення відеозапису в лікарських кабінетах закладу охорони здоров`я може призвести до порушення прав третіх осіб. Тому вказано про відсутність порушень законодавства при забороні проводити відеозапис в її робочому кабінеті.
Спірним в цій справі є питання правомірності дій виконкому щодо заборони проводи фото- та відеозйомку в медичному закладі комунальної власності.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.  
Статтею 32 Конституції України встановлено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.
Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
За приписами статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
           Відповідно до статті 307 Цивільного кодексу України   фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.
Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Витрати, пов`язані з демонтажем виставки чи запису, відшкодовуються цією фізичною особою.
Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом.
          У Рішенні у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини другої статті 32   Основного Закону України   передбачають вичерпні підстави можливого правомірного втручання в особисте та сімейне життя особи (в тому числі й тієї, яка займає посаду, пов`язану з функціями держави або органів місцевого самоврядування, та членів її сім`ї). Такими підставами є: згода особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації стосовно неї, а також, у разі відсутності такої згоди, випадки, визначені законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Даючи офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 32   Конституції України   у системному зв`язку з частиною другою статті 34 цієї Конституції, Конституційний Суд України дійшов висновку, що збирання, зберігання, використання та поширення державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням в її особисте та сімейне життя, яке допускається винятково у визначених законом випадках і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.          
Виходячи з зазначених приписів Конституції України та тлумачення, наданого у згаданому Рішенні Конституційного Суду України статтям 32 та 34 Основного закону, без згоди можливо вести фото-, відеозйомку службових, посадових або публічних осіб органів державної влади та місцевого самоврядування під час виконання ними своїх посадових обов`язків за умови, що зйомка спрямована на захист інтересів національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.          
У випадку, що розглядається, позивач намагався вести відеозйомку в кабінеті заступника генерального директора з амбулаторно-поліклінічної роботи КНП «Новомосковська ЦМЛ», тобто особи, що не здійснює діяльність, пов`язану з функціями держави або органів місцевого самоврядування.
Правила поведінки пацієнтів у Комунальному некомерційному підприємстві «Новомосковська центральна міська лікарня» Новомосковської міської ради» регламентуються Правилами перебування пацієнтів у консультативній поліклініці КНП «Новомосковська ЦМЛ» НМР», які затверджені генеральним директором В.О. Вишневським 01 вересня 2022 року (далі - Правила).
Ці Правила розміщені на стенді біля реєстратури на першому поверсі лікарні.
Правила містять заборону пацієнтам вести відео- та фотозйомку медичного персоналу та відвідувачів поліклініки відповідності до ст.   286, ч. 3 ст.   307 ЦК України.
Відтак, заборона вести відео- та фотозйомку персоналу медичного закладу комунальної форми власності міститься у Правилах, що затверджені керівником комунального закладу. 
Суд звертає увагу, що предметом цього позову, як сформульовано позивачем у позовній заяві, є дії заступника міського голови в частині щодо заборони проводити відеозапис в робочому кабінеті КНП «Новомосковська ЦМЛ».
Судом не встановлено доказів, що саме заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів виконавчого комітету Новомосковської міської ради Адамяном С.П. встановлена заборона проводити відеозапис у робочому кабінеті КНП «Новомосковська ЦМЛ». 
Навпаки, така заборона установлена Правилами, затвердженими керівником медичного закладу, а не заступником міського голови. 
Враховуючи, що відповідачами (виконкомом та заступником міського голови) не встановлювалась заборона проведення відео- та фотозйомки у КНП «Новомосковська ЦМЛ», Новомосковською міською радою, виконкомом Новомосковської міської ради та заступником міського голови Адамяном С.П. не ухвалювались будь-які рішення чи розпорядчі акти стосовно такої заборони, є правильним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог.
Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 15   000 грн. 
          Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами статті  1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Верховним Судом неодноразово висловлювалась правова позиція з питання відшкодування моральної шкоди.
Зокрема, в постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17 Верховним Судом зазначено, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
При цьому у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків тощо.
У випадку заявлення вимог про відшкодування моральної шкоди саме позивач має зазначити та довести, в чому саме полягає моральна шкода, характер завданої шкоди, її прояви. Саме позивач має у своєму розпорядження необхідні докази завдання такої шкоди та обґрунтування розміру шкоди. 
Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 12 листопада 2019 року в справі № 818/1430/17, в постанові від 14 травня 2020 року в справі №822/231/16.
В цьому випадку позивачем не надано  доказів заподіяння йому душевних страждань діями відповідачів.
Відтак, відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.
Доводи апелянта стосовно неврахування судом першої інстанції приписів Законів України «Про інформацію», «Про звернення громадян», «Про доступ до публічної інформації», частини другої статті 34 Конституції України, Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-р/2012  суд відхиляє з таких підстав.
Судом вкотре зазначається, що предметом цього позову є дії заступника міського голови в частині щодо заборони проводити відеозапис в робочому кабінеті КНП «Новомосковська ЦМЛ».
Проте, заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів виконавчого комітету Новомосковської міської ради Адамяном С.П., як й власне виконкомом Новомосковської міської ради, не встановлювалась заборона проводити відеозапис у робочому кабінеті КНП «Новомосковська ЦМЛ».
Відповідачем заступником міського голови Адамяном С.П. надана відповідь на звернення позивача, проте позивачем не обґрунтовуються позовні вимоги порушенням вимог Законів України «Про звернення громадян», «Про доступ до публічної інформації» стосовно не надання відповіді на його звернення чи порушення строків надання такої відповіді. 
Крім того, суд зауважує, що позивачем не оскаржуються в межах цього позову заборона проведенні фото- та відеозйомки в приміщенні лікарні, установлена Правилами, затвердженими керівником медичного закладу. 
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за  правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України  розглядаються за правилами загального позовного провадження,  судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку,  крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,    242, 243,    308, 311,   315,    316,    321,    322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2023 року в справі № 160/5842/23 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2023 року в справі № 160/5842/23 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Новомосковської міської ради, заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів виконавчого комітету Новомосковської міської ради Адамяна Сергія Погосовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Комунальне некомерційне підприємство «Новомосковська центральна міська лікарня» Новомосковської міської ради», про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні, стягнення моральної шкоди дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 27 вересня 2023 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
          Повне судове рішення складено 27 вересня 2023 року.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов