УХВАЛА

27 липня 2023 року 
м. Київ
справа №380/21008/21
адміністративне провадження №К/990/35539/22 №К/990/33897/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів - Мартинюк Н.М., Мельник Томенко Ж.М.,
розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Назарко Андрія Романовича про передачу справи №380/21008/21 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення комісії, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на розгляд судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду,
УСТАНОВИВ:
1. У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (далі - П`ятнадцята кадрова комісія) від 13  вересня 2021  року №173;
- визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків керівника Львівської обласної прокуратури  від 23  жовтня 2021  року №2340к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури №1 Львівської області та органів прокуратури з 28  жовтня 2021  року;
- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури  №1 Львівської області та в органах прокуратури з 29  жовтня 2021  року або іншій рівнозначній посаді прокурора;
- стягнути з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 29  жовтня 2021  року до дати ухвалення судового рішення;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в органах прокуратури та стягнення середнього заробітку за один місяць;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судові витрати.
2. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26  травня 2022  року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25  жовтня 2022  року, позов задоволено.
3. 02 та 15 грудня 2022  року до Верховного Суду надійшли касаційні скарги Офісу Генерального прокурора та Львівської обласної прокуратури, у яких скаржники просять скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
4. Ухвалою Верховного Суду від 08  грудня 2022  року відкрито касаційне провадження за скаргою Офісу Генерального прокурора (№К/990/33897/22), а ухвалою від 15  грудня 2022  року відкрито касаційне провадження за скаргою Львівської обласної прокуратури (№К/990/35539/22).
5. 14 лютого 2023 року до Верховного Суду від представника позивачки надійшло клопотання, у якому він просить передати справу №380/21008/21 на розгляд судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
6. Клопотання обґрунтовано потребою відступу від висновків Верхового Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, які викладено у поставові від 30  листопада 2022  року у справі №600/6322/21-а.
7. Зокрема, представник позивачки стверджує, що у названій справі Верховний Суд підмінив собою державний орган (кадрову комісію), уповноважений розглядати заяви щодо дострокового завершення тестування з незалежних від членів комісії та прокурора причин, а також приймати рішення про задоволення чи відмову у задоволені таких заяв. Крім цього, в згаданій справі Верховний Суд, вийшовши за межі позовних вимог та, надавши оцінку рішенню Першої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), яким прокурору було призначено нову дату складання іспиту, всупереч принципу диспозитивності фактично самостійно обрав предмет позову, оскільки згадане рішення не було предметом позову в справі №600/6322/21-а,. Також, представник позивачки указав на те, що, на його думку, Верховним Судом у постанові від 30  листопада  2022  року у справі №600/6322/21-а не було враховано положення абзацу  2 пункту  2 розділу  ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19  вересня 2019  року №113 ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі Закон №113-ІХ). На думку представника позивачки, наведені вище обставини у своїй сукупності свідчать про очевидну помилковість правового висновку Верхового Суду викладеного у постанові від 30  листопада 2022  року у справі №600/6322/21 а та необхідність відступити від цього висновку.
8. Надаючи оцінку зазначеним у клопотанні доводам, колегія суддів виходить з таких міркувань.
9. Відповідно до частини першої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати.
10. За правилами частини першої статті 347 КАС України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
11. Колегія суддів зауважує, що Конституцією України (статті 8, 129 та 147) гарантовано визнання та застосування в Україні принципу верховенства права. При цьому, загальновизнано, що його базовим елементом є принцип правової визначеності, який, крім іншого, означає стабільність та єдність судової практики, а також можливість відступу судом від своєї попередньої правової позиції лише за наявності вагомих підстав.
12. Єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики (пункт  4 частини четвертої статті  17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
13. Єдність судової практики відіграє надважливу роль у забезпеченні однакового правозастосування в адміністративному судочинстві, що сприяє правовій визначеності та передбачуваності стосовно вирішення спірних ситуацій для учасників судового процесу.
14. Згідно із частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
15. Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.
16. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.
17. Так, відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (пункт  45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04  вересня 2018  року у справі №823/2042/16, провадження №11 377апп18).
18. Оцінивши наведені у клопотанні доводи, колегія суддів вважає, що підстав для передачі справи №380/21008/21 на розгляд відповідної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду немає, оскільки аргументи щодо потреби відступу від висновків, викладених у постанові від 30  листопада 2022  року у справі №600/6322/21 а, фактично зводяться до незгоди з позицією касаційного суду, який відмовив прокуророві у задоволенні позову. Зазначені автором клопотання аргументи щодо виходу Верховного Суду за межі позовних вимог, підміни цим судом кадрової комісії, а також неврахування положень абзацу  2 пункту  2 розділу  ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, ґрунтуються на суб`єктивному сприйнятті окремих умовиводів колегії суддів, вирваних із загального контексту та логіки тих висновків, які покладено в основу зазначеного судового рішення.
19. До того ж, варто зауважити, що на час звернення представником позивачки із цим клопотанням Верховний Суд вже сформував правову позицію у подібних правовідносинах щодо правомірності прийняття П`ятнадцятою кадровою комісією рішення про неуспішне проходження прокурором атестації за наявності протокольного рішення попередньої кадрової комісії та застосування пунктів 16-17 розділу ІI Закону №113-1X, пунктів 7-8 розділу І Порядку  №221, яку, окрім постанови від 30  листопада 2022  року у справі №600/6322/21 а, викладено також у постановах від 22  грудня 2022  року у справі №140/12386/21, від 05  січня 2023  року у справі №380/23308/21, від 24  січня 2023  року у справах №580/9908/21, №560/16514/21, №500/8296/21, №560/14894/21, від 31  січня 2023  року у справах №240/35883/21, №580/9243/21, від 02  лютого 2023  року у справі №200/15948/21, від 08  лютого 2023  року у справах №560/17141/21, №300/6959/21, №120/15902/21-а, від 09  лютого 2023 року у справах №380/21729/21, №280/11332/21, від 14  лютого 2023  року у справі №560/16338/21 та інших.
20. Разом із цим у клопотанні про передачу справи №380/21008/21 на розгляд відповідної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду не наведено доводів щодо існування вад цієї групи рішень (їх неефективності, неясності, неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості, помилковості) або зміни суспільного контексту.
21. Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання представника позивачки про передачу справи №380/21008/21 на розгляд судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 344, 346, 347, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Назарко Андрія Романовича про передачу справи №380/21008/21 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення комісії, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на розгляд судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................
А.  В. Жук
Н.  М. Мартинюк
Ж.  М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду