П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  685/1243/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О.   
Суддя-доповідач -  Боровицький О. А.   
18 липня 2023 року                                                                                           м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Боровицького О. А. 
суддів:  Курка О. П.  Шидловського В.Б. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Яремчук Л.С, 
представника позивача: Семченко Г.С.,
представника відповідача: не з`явився  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправними та скасування постанов, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправними та скасування постанов.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд задовольнити її.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, яка прибула в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою державного виконавця Теофіпольського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Ліщук Ю. А. від 30 серпня 2018 року відкрито виконавче провадження №57111588 з виконання виконавчого листа № 685/1042/16-ц, виданого 14.02.2018 Теофіпольським районним судом Хмельницької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 745729,60 грн боргу.
Постановою державного виконавця від 21.12.2019 у виконавчому провадженні № 57111588 стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір в сумі 72682,19 грн.
25.01.2022 постановою старшого державного виконавця Теофіпольського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Мельника О. В. виправлено помилку у постанові про стягнення виконавчого збору від 21.12.2019 щодо розміру виконавчого збору, а саме замість неправильного розміру "72682,19 грн" визначено розмір "74572,96 грн".
Постановою державного виконавця від 26.01.2022 року повернуто стягувачу виконавчий лист № 685/1042/16-ц у ВП № 57111588 відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" на підставі заяви стягувача ПАТ КБ "ПриватБанк" від 28.12.2021 року №202010082471.
26.01.2022 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження № 68356025 з виконання постанови державного виконавця №57111588 від 21.12.2019 про стягнення з ОСОБА_1 66796,32 грн виконавчого збору.
16 листопада 2022 року державний виконавець Мельник О. В. виніс постанову про опис та арешт майна боржника.
Не погоджуючись з постановами про стягнення з боржника виконавчого збору, про опис та арешт майна боржника, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Положеннями статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.
Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 у справі №1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").
Відповідно до положень статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч. 3). Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Положеннями частини п`ятої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
Застосування відповідачем - суб`єктом владних повноважень приписів статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" з огляду на доводи позову та установлені обставини даного спору, а саме у частині прийняття постанови про стягнення виконавчого збору узгоджується із правовим висновком постанови Верховного Суду від 11.08.2022 у справі №640/23271/21.
Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем в апеляційній скарзі було зазначено, що всупереч вимогам чинного законодавства та виданому Теофіпольським районним судом виконавчому листу державний виконавець виніс Постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.08.2018 не в іноземній валюті, як це вказано в рішенні суду та виконавчому листі, а в гривнях, що не відповідає суті належного виконання рішення суду.
Також зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що в порушення ч.4 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не виніс постанову про стягнення виконавчого збору, яка мала б свій строк пред`явлення до виконання три місяці, а зробив це аж 21.12.2019 року, тобто через 1 рік і чотири місяці. Станом на 21.12.2019 була відсутня законна підстава для прийняття постанови про стягнення виконавчого збору, Відповідач не спростував наведене в суді.
Крім того, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав заяву про повернення виконавчого листа згідно ст. 37 ч.1 ЗУ «Про виконавче провадження» підстава «заява стягувача». 27.10.2021 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання вимог ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» була підписана реструктуризація заборгованості. У зв`язку з наведеним, права ОСОБА_1 були суттєво порушені, адже ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» був розроблений законодавцем для того, щоб зменшити боргове, невиправдане навантаження на осіб, що мали споживчі кредити в іноземній валюті.
Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в позовній заяві вищезазначені доводи позивачем не зазначались, що у свою чергу судом першої інстанції не досліджувались під час розгляду вказаної адміністративної справи.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до ч.5 ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
А тому, підстави які зазначені в апеляційній скарзі позивачем до увагу судом апеляційної інстанції не можуть братися до уваги, оскільки під час позовної заяви та розгляду справи в суді першої інстанції позивачем не було зазначено, а судом першої інстанції не було досліджено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Курко О. П.    Шидловський В.Б.