Справа № 305/1929/22

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

08.09.2023                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Жуківський М. М.,
                                                         в с т а н о в и в:
Постановою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2022 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лазещина Рахівського району Закарпатської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, посвідчення водія НОМЕР_1 видане ТМЦ 2145, працюючого у ТзОВ «Дертранс» водієм, 

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.

Згідно з постановою, 21.07.2022, о 19 год 54 хв, на 298 км А/Д Київ - Харків, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «VOLVO» д/н НОМЕР_2 та буксируючи причіп марки «SCHMIT2» д/н НОМЕР_3 , при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю марки «VOLKSWAGEN» д/н НОМЕР_4 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі на яку мав намір перестроїтися та скоїв з ним зіткнення, у результаті чого автомобілі отримали пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Жуківський М. М. вказує на те, що постанова є незаконною. Стверджує, що схема місця ДТП не може вважатися доказом у справі, оскільки у ній не міститься відомостей про блок-пост поліції,  дані, відображені у схемі не відповідають обставинам ДТП, а зображені на схемі два автомобілі – учасники дорожньо-транспортної пригоди, після ДТП були переміщені з місця автопригоди на значну відстань – понад 40 метрів, отже схема не відображає саме місце ДТП. При цьому, зазначає, що ОСОБА_1 , керуючи вантажним автомобілем, розраховував швидкість легкового автомобіля як низьку, що повинна відповідати вимогам дорожніх знаків, а саме в той момент легковий автомобіль знаходився в зоні дії дорожнього знаку обмеження швидкості «50», однак водій легкового автомобіля рухався надто швидко, що власне і стало причиною ДТП. Вважає, що водій  ОСОБА_2  із врахуванням дорожніх умов, порушив правила дорожнього руху, а саме приписи передбачені п. 1.10, 12.1, 12.3, 13.3 ПДР. Тому, причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди, на переконання апелянта, є порушення саме іншим водієм вищевказаних вимог. Просить постанову суду скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисників - адвокатів Жуківського М. М. та Телегазій В. І., неявка яких, з огляду на приписи ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів справи убачається, що: вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать довідки про доставку SMS (а. с. 59, 60); заяв про відкладення розгляду справи та відомостей про поважність причин їхньої неявки до апеляційного суду не надходило; від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, у яких він також просить розглянути справу без його участі та без участі захисників.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Частиною 1 статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, а відповідно до ст. 280 цього ж Кодексу, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст. 252 цього Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги вважає, що при розгляді справи щодо ОСОБА_3 вказаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано.
Так, статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Приймаючи оскаржувану постанову, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції взяв до уваги докази, які нібито повністю підтверджують вину ОСОБА_1 , зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 006881 від 21.07.2022, схему місця ДТП, письмові пояснення водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Пославшись на наведені вище докази, суд першої інстанції визнав доведеною вину ОСОБА_1 у тому, що він, 21.07.2022 о 19 год 54 хв на 298 км а/д сполученням Київ – Харків, керуючи транспортним засобом марки «VOLVO», д. н. з. НОМЕР_2 , буксируючи причіп марки «SCHMIT2», д. н. з. НОМЕР_3 , при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю «VOLKSWAGEN», д. н. з. НОМЕР_4 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку мав намір перестроїтися, та скоїв з ним зіткнення, автомобілі отримали пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.3 ПДР України.
Однак, апеляційний суд не погожується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Так, відповідно до п. 10.3 ПДР України у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про те, що такі не містять відомостей про те, які саме дії (бездіяльність) вчинив ОСОБА_1 , що підпадають під ознаки порушення, передбаченого п. 10.3 ПДР України. 
При цьому, апеляційним судом не встановлено доказів, які б із достовірністю свідчили про порушення ОСОБА_3 вимог, передбачених п. 10.3 ПДР України.
Із письмових пояснень ОСОБА_3 вбачається, що 21.07.2022 о 19 год 54 хв на 298 км а/д сполученням Київ – Харків, керуючи транспортним засобом марки «VOLVO», д. н. з. НОМЕР_2 , буксируючи причіп марки «SCHMIT2», д. н. з. НОМЕР_3 , рухався в лівій полосі зі швидкістю приблизно 50 км/год, почув звуковий сигнал автомобіля та побачив у дзеркалі заднього виду транспортний засіб марки «Фольксваген», який здійснив наїзд у задню бокову ліву частину причепа, при спробі обгону керованого ним транспортного засобу з перевищенням швидкості та не вибравши безпечний інтервал (а. с. 5).
Зі зміст письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що 21.07.2022 приблизно о 19 год 45 хв на 298 км а/д сполученням Київ – Харків, керуючи транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN» д/н НОМЕР_4 , рухався по автодорозі М 03 у напрямку м. Харків, поблизу с. Глибока Балка, здійснював обгін вантажного автомобіля марки «Вольво» з напівпричепом. Під час руху у вантажного автомобіля включився покажчик повороту і він почав піджимати його до лівого відбійника. На звуковий сигнал водій вантажного автомобіля не відреагував та продовжив рух, пошкодивши належний йому транспортний засіб (а. с. 6).
Зміст пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідчать про те, що 21.07.2022 о 19 год 54 хв водій ОСОБА_1 на 298 км а/д сполученням Київ – Харків, керуючи транспортним засобом марки «VOLVO», д. н. з. НОМЕР_2 , буксируючи причіп марки «SCHMIT2», д. н. з. НОМЕР_3 , перестроювався у ліву смугу для руху, ввімкнувши покажчик повороту ліворуч, а водій ОСОБА_2 , маючи намір здійснити обгін, при цьому, побачивши ввімкнутий на вантажному автомобілі під керуванням ОСОБА_3 покажчик повороту, почав здійснювати такий обгін, не надаючи ОСОБА_1 , який рухався попереду, можливості перестроїтися на ліву смугу для руху, внаслідок чого відбулося зіткнення автомобіля марки «Фольксваген» з задньою лівою частиною причепа вантажного автомобіля.
Згідно з приписами п. п. 1.10, 12.1, 12.3, 13.3 ПДР України, водій ОСОБА_2 , маючи намір здійснити обгін вантажного автомобіля з причепом під керуванням водія ОСОБА_1 , повинен був дотриматися безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху врахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. 
Між тим, з матеріалів справи не вбачається, що поліцейським Балашовим С. з`ясовувалось скільки смуг для руху було на ділянці дороги, по якій рухалися автомобілі – учасники ДТП, правомірність дій того чи іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, зокрема момент початку здійснення водієм ОСОБА_2 обгону та момент ввімкнення водієм ОСОБА_1 покажчика повороту та початку перестроювання.
При цьому, поліцейським не з`ясована орієнтовна швидкість руху транспортних засобів – учасників дорожньо-транспортної пригоди та чи були очевидцями події які-небудь інші особи.
Наведене свідчить про неповноту перевірки обставин дорожньо-транспортної пригоди за участі водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Разом із тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що до протоколу не додано жодних фото- та відеоматеріалів, у тому числі і таких, на яких зафіксовані пошкодження транспортних засобів. 
Матеріали справи не містять інших пояснень водія ОСОБА_2 , на підставі яких можна було б дійти висновку про правомірність вчинюваних ним дій як перед зіткненням автомобілів, так і у момент їх зіткнення.
У протоколі та схемі ДТП не міститься даних про те, що на ділянці дороги, де мала місце ДТП, були дві смуги руху в односторонньому напрямку. При цьому, у протоколі не конкретизовано у якому саме напрямку рухалися транспортні засоби – учасники ДТП, а лише зазначено, що подія мала місце на 298 км а/д Київ – Харків, а зі схеми ДТП убачається, що автомобілі нібито рухалися у напрямку м. Полтава, тобто в протилежний бік м. Києва. 
Вказане також свідчить і про те, що викладені в протоколі обставини не узгоджуються з даними схеми місця ДТП.
Окрім того, матеріали справи, у тому числі і схема ДТП, не містять відомостей про наявність чи відсутність дорожніх знаків, які знаходились перед місцем та у місці зіткнення транспортних засобів. 
Разом із тим, як убачається із схеми дорожньо-транспортної пригоди, така не містить відомостей про: сліди гальмівного шляху коліс транспортних засобів (їх розміщення відносно елементів проїжджої частини; довжину від їх початку до кожного колеса транспортного засобу із зображенням місць розривів; довжину слідів на ділянках з різним покриттям); інші сліди та предмети, що стосуються пригоди (розміщення частин та об`єктів – уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання грунту, що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїжджої частини, транспортних засобів; площі розсіювання уламків скла, осипання грунту); координати місця зіткнення, наїзду відносно сталих орієнтирів. 
Тому, заслуговують на увагу доводи сторони захисту про те, що схема місця ДТП не може вважатися доказом у справі, оскільки в ній не міститься відомостей про блок-пост поліції, дані, відображені в схемі не відповідають обставинам ДТП, а зображені на схемі два транспортні засоби – учасники ДТП були переміщені з місця автопригоди на значну відстань – понад 40 метрів, а отже схема не відображає саме місце ДТП. 
Також слушними апеляційний суд визнає і доводи сторони захисту про те, що водій ОСОБА_1 , керуючи вантажним автомобілем, розраховував швидкість легкового автомобіля як низьку, що повинна відповідати вимогам дорожніх знаків, а саме в той момент легковий автомобіль знаходився в зоні дії дорожнього знаку обмеження швидкості «50», однак водій рухався надто швидко, що і стало причиною ДТП. 
Беручи до уваги наведене вище, апеляційний суд доходить висновку про те, що ДТП настала не з вини ОСОБА_1 , оскільки його дії не знаходяться у прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі відсутні відомості про потерпілих та свідків, незважаючи на те, що відповідно до матеріалів справи іншим учасником ДТП є ОСОБА_2 , що в свою чергу свідчить про невідповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП.
З огляду на наведене вище, апеляційний суд надає перевагу поясненням водія ОСОБА_1 щодо обставин ДТП, причин її виникнення, та приймає їх до уваги.

На переконання апеляційного суду, вищенаведені обставини та наявні у матеріалах справи докази не підтверджують факту порушення ОСОБА_1 вимог п. 10.3 Правил дорожнього руху України та, відповідно і вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Інших доказів, які безумовно можуть слугувати підставою для висновку, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, у матеріалах справи немає.
Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що, на переконання апеляційного суду, свідчать про те, що, розглядаючи справу щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції, у порушення вимог, передбачених ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП, не з`ясував усі обставини справи та не дав належної оцінки доказам у їх сукупності.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення апеляційний суд бере до уваги те, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Суд не уповноважений за власною ініціативою збирати докази, на підтвердження обставин, викладених у протоколі.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини наголошує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.
Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.
За таких обставин, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у діях ОСОБА_1 , за викладених у протоколі обставин, а тому всі сумніви і припущення щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу цього адміністративного правопорушення тлумачаться на його користь.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Аналізуючи досліджені під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 10.3 Правил дорожнього руху України, та про наявність у його діях складу передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, не підтверджуються зібраними та наявними у матеріалах справи доказами, приєднані до справи докази породжують сумніви у достовірності викладених у них фактів, та ґрунтуються на припущеннях - суб`єктивних даних відповідних посадових осіб.
Тому, доводи сторони захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП складений щодо ОСОБА_1 безпідставно, а суд першої інстанції, формально підійшовши до розгляду справи, не давши належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам події, дійшов необґрунтованого висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, - апеляційний суд визнає такими, що заслуговують на увагу.
Вищенаведені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих доводів та пояснень сторони захисту, а тому керуючись принципом презумпції невинуватості, апеляційний суд при прийнятті судового рішення бере їх до уваги.
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту скоєння правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце за участі ОСОБА_1 у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції – скасуванню, а провадження в справі – закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що: відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення на транспорті, їх огляд та огляд транспортних засобів, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів (посвідчення водія та інших), покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи; відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; саме на відповідних посадових осіб - поліцейських покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення на транспорті з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.
При прийнятті рішення апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП щодо перегляду апеляційним судом справи в межах апеляційної скарги та не обмеження доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

                                                     П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Жуківський М. М. в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення.
       Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН